Справа № 160/34040/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2024 року м. Дніпросправа № 160/34040/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року (суддя 1-ї інстанції: Горбалінський В.В.) в адміністративній справі №160/34040/23 за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

26.12.2023 Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулось до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - відповідач), в якій просило суд:

- стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції у розмірі 495 648,44грн;

- стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 30 928,46грн;

- стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 14 621,63грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем не виконано норматив по працевлаштуванню осіб з інвалідністю та самостійно не сплачено адміністративно-господарські санкції, у зв`язку з чим, за ним рахується заборгованість з адміністративно-господарських санкцій у розмірі що відповідачем не виконано норматив по працевлаштуванню осіб з інвалідністю та самостійно не сплачено адміністративно-господарські санкції, у зв`язку з чим, за ним рахується заборгованість з адміністративно-господарських санкцій у розмірі 495648,44грн та відповідачу нараховано пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 30928,46грн та 14621,63грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не було дотримано принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, оскільки Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» не отримало копію ухвали від 28.12.2023 про відкриття провадження у даній справі та як наслідок не скористалось правом на подання відзиву та відповідних спростовуючих позицію позивача документів. Твердження в рішенні суду першої інстанції про отримання ним 01.01.2024 ухвали від 28.12.2023 вважає необґрунтованим, оскільки в цей день на ДП «СхідГЗК» був вихідний день, що підтверджується наказом т.в.о. генерального директора ДП «СхідГЗК» №523 від 26.12.2023. Враховуючи викладене, скаржник вказує, що ненадання йому можливості захищати свої права та інтереси, обмеженням доступу до правосуддя, призвело до неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, що у свою чергу є підставою для задоволення скарги і скасування рішення суду першої інстанції.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» перебуває на обліку в Кіровоградському обласному відділенні Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

Середньооблікова чисельність штатних працівників Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» за 2022 рік складала 577 осіб.

Середньооблікова чисельність штатних працівників Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, за 2022 рік складала 20 осіб.

Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в Державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» становить 23 особи.

Фонд оплати праці штатних працівників Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» за 2022 рік складав 95 329 716,75 грн.

За недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 3 осіб позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 495 648,44 грн., виходячи з розрахунку розміру середньої річної заробітної плати.

Вважаючи наявними порушення з боку відповідача, що призвели до застосування до нього адміністративно-господарських санкцій, позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що подання одноразово форми 3-ПН в останньому місці року не може в даному випадку вважатися вжиттям відповідачем всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу у 2022 році. Крім того, під час розгляду справи відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він вжив залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу у 2022 році. З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача 495 648,44 грн. адміністративно-господарських санкцій за незабезпечення нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №875-ХІІ), забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (ч.1).

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи (ч.2).

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3).

Згідно ч.1-3 ст.19 Закону №875-ХІІ, для підприємств установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 (одного) робочого місця. При цьому, підприємства самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст.18 цього Закону.

Частиною першою статті 20 Закону №875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другої вказаної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

До того ж, слід зазначити, що за змістом ст.18-1 Закону №875-ХІІ, пошук підходящої роботи безпосередньо здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком таких осіб для працевлаштування.

На підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі П/811/693/17, від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16, від 13.06.2018 у справі №819/639/17, від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17 та від 03.12.2020 у справі № 812/1189/18.

Крім того, суд зазначає, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 260/557/19 та від 03.08.2023 у справі №120/4975/22.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VІ «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Отже, своєчасно та у повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Разом з цим, обов`язок підприємств подавати центрам зайнятості дані про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів саме щомісяця був встановлений Законом України від 01 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення», який втратив чинність 01 січня 2013 року, а тому до спірних правовідносин не застосовується. Отже, з 01 січня 2013 року періодичність подання звітів 3-ПН не була регламентована законом.

Вказане питання врегульоване з прийняттям Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 (далі - Порядок № 316, який був чинним до 06.07.2022).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 316 форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

В подальшому наказом Міністерства економіки України від 12.04.2022 № 827-22 (набрав чинності 07.07.2022, далі Порядок № 827-22) затверджена Форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок її подання, яким визначений механізм подання означеної форми звітності, пунктом 1.5. якого також визначено, що форма № 3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником;

Враховуючи зазначені норми законодавства, суд зазначає, що на момент розгляду справи, законодавець не покладав на підприємство обов`язок подавати форму 3-ПН щомісячно чи з будь-якою іншою періодичністю. Натомість, існує обов`язок підприємств одноразово подавати форму 3-ПН, а саме не пізніше через три робочі дні з дати відкриття вакансії.

Як свідчать встановлені обставини справи, за розрахунком сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, за 2022 рік (а.с.8), сформованого в автоматичному режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у Смолінській шахті Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» за рік склала 577 осіб, норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить 23 особи, середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, - 20 осіб.

Отже, саме невиконання нормативу по працевлаштуванню у 2022 році трьох осіб з інвалідністю стало підставою для визначення відповідачу адміністративно-господарських санкцій у сумі 495 648,44 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій. Отримання вказаного Розрахунку відповідачем під час розгляду справи не заперечується.

З листа Кіровоградського обласного центру зайнятості №07-38/765/04.3 від 22.08.2023 вбачається, що відповідачем подавався звіт за формою №3-ПН лише 12.12.2022 (а.с. 34). Доказів про створення вакансій до 12.12.2022 суду не надано.

Таким чином колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, оскільки подання одноразово форми 3-ПН в останньому місці року в даному випадку дійсно не може вважатися належним забезпеченням середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу у 2022 році. Доказів протилежного матеріали справи не містять та не надані відповідачем ні під час розгляду справи в суді першої, ні апеляційної інстанції.

Щодо доводів скаржника про неналежне повідомлення судом першої інстанції про розгляд справи та неможливості скористатися процесуальними правами для надання доказів по справі, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами абзацу другого частини другої ст.161 КАС України суб`єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову в паперовій формі зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надіслання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій позовної заяви та доданих до неї документів. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви позивачем було додано квитанцію АТ «Укрпошта» від 19.12.2023, яка підтверджує направлення Державному підприємству «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» копії позову з додатками (а.с. 23). Відповідно до інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» (трекінговий номер поштового відправлення №378), відповідач отримав копію позову з додатками 25.12.2023. Вказана обставина не заперечується відповідачем.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 відкрито провадження в адміністративній справі №160/34040/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

За приписами частини сьомої статті 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. В умовах воєнного чи надзвичайного стану у разі знеструмлення електромережі суду чи настання інших обставин, які унеможливлюють функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, суд може вручати особі, яка зареєструвала електронний кабінет, будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, у паперовій формі.

Пунктом 2 частини шостої статті 251 КАС України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції) встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Як свідчать встановлені обставини справи, копію вказаної ухвали було доставлено до електронного кабінету відповідача 29.12.2023 (п`ятниця) о 05:26 год. (а.с. 28), а отже останній був належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника з приводу неотримання ухвали суду через зміни до графіка роботи, затверджені наказом т.в.о. генерального директора ДП «СхідГЗК» №523 від 26.12.2023, оскільки по-перше копію ухвали про відкриття провадження у справі було доставлено до електронного кабінету відповідача 29.12.2023 а не 01.01.2024, по-друге відповідач не був позбавлений можливості протягом усього часу розгляду справи викладати свої аргументи, пояснення, міркування у заявах по суті, додаткових поясненнях та подавати докази до дати прийняття судом рішення у справі.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів їх сплати, оскільки як вже зазначалось, доказів які б свідчили про те, що підприємство вжило залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу у 2022 році з огляду на середньооблікову кількість штатних працівників облікового складу за звітний 2022 рік відповідач не надав ні до суду першої, ні апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року в адміністративній справі №160/34040/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник