Справа № 580/12482/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року справа № 580/12482/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Охременка А. В. з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапортів ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 15.12.2023, надання медичної допомоги, направлення на лікування та проходження військово-лікарської комісії від 15.12.2023, виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік від 15.12.2023, виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 15.12.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 15.12.2023, надання медичної допомоги, направлення на лікування та проходження військово-лікарської комісії від 15.12.2023, виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік від 15.12.2023.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Між позивачем та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Бабуся дружини позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом І групи та потребує стороннього догляду і допомоги, частково залежна від сторонніх осіб. ОСОБА_3 проживає разом з позивачем та його дружиною, позивач здійснює постійний догляд за нею. Інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 , немає, оскільки дітей у неї немає. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер єдиний її племінник ОСОБА_4 (син ОСОБА_5 ), який є батьком дружини позивача. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла сестра ОСОБА_3 ОСОБА_5 . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси №707/3066/21 від 04.05.2022 встановлено юридичний факт, що ОСОБА_5 є бабусею ОСОБА_6 . Дружина позивача є вагітною та знаходиться на 23 тижні вагітності, а тому не може здійснювати сторонній догляд та утримувати свою бабусю ОСОБА_3 , оскільки вона сама потребує догляду. Таким чином, стверджує представник, ОСОБА_3 не має інших рідних людей, які можуть її утримувати та здійснювати постійний сторонній догляд за нею. Тому, зазначив представник, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за ОСОБА_3 , позивач має право на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У зв`язку з чим позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби від 15.12.2023.

Окрім того, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач у грудні 2023 року двічі звертався до командування військової частини з проханням надати йому медичну допомогу, однак позивачу було відмовлено у наданні такої допомоги. 12.12.2023 позивач звернувся до закладу охорони здоров`я КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», де його було обстежено лікарями та встановлено діагноз: остеохондроз поперекового відділу хребта, кила L4-L5, L5-S1 з компресією СМ корінців праворуч, люмбоішалгія L5 праворуч. Позивачу рекомендоване стаціонарне лікування у реабілітаційному відділенні. Позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про надання медичної допомоги, направлення на лікування та проходження військово-лікарської комісії від 15.12.2023.

Також позивач звертався до відповідача з рапортами від 15.12.2023 про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік та про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Зазначені рапорти від 15.12.2023 про звільнення з військової служби, про надання медичної допомоги, направлення на лікування та проходження військово-лікарської комісії, про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивач направив 15.12.2023 на поштову адресу військової частини НОМЕР_1 .

23.12.2023 зазначені рапорти було вручено уповноваженій особі військової частини НОМЕР_1 , однак, станом на час подання позову рапорти командуванням військової частини НОМЕР_1 не розглянуто та відповіді не надано.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, представник позивача звернувся до суду за захистом прав та інтересів позивача

Відповідач проти позову заперечив. 16.01.2024 надав відзив на позовну заяву, в якому щодо підстави для звільнення з військової служби позивача зазначив, що в доданих останнім до позовної заяви додатках містяться розбіжності в документах, які підтверджували б його право на звільнення з військовою служби. Так, довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії вказано, що ОСОБА_3 має І (першу) «Б» групу інвалідності, проте в пенсійному посвідченні серії НОМЕР_2 зазначено, що ОСОБА_3 є отримувачем пенсії по II (другій) групі інвалідності. Також зазначає, що медичною довідкою КНП «Черкаський міський пологовий будинок «Центр матері та дитини» від 17.11.2023 №371 не підтверджено, що дружина позивача не може здійснювати сторонній догляд за своєю бабусею - ОСОБА_3 , так як вона сама потребує догляду, оскільки зазначеною довідкою засвідчено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку по вагітності, терміном 23 тижнів, при цьому відсутня будь-яка інша інформація, яка підтверджувала/спростовувала неможливість останньої здійснювати сторонній догляд за ОСОБА_3 або будь-які інші протипоказання або незадовільний стан здоров`я. Крім того, зазначив, що має сумніви в тому, що позивач в змозі здійснювати догляд ОСОБА_3 , оскільки стверджує про погіршення його здоров`я та наявність рекомендації стаціонарного лікування у реабілітаційному відділенні.

Щодо розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби відповідач зазначив, шо позивач напряму звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 без клопотання своїх безпосередніх командирів, чим порушив вимоги п. 233 Положення №1153/2008, відповідно до якого військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. Рапорт на звільнення від 15.12.2023 позивач направив оператором поштового зв`язку «Укрпоштою» до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 - АДРЕСА_1 . Відповідач звертає увагу, що військова частина НОМЕР_1 залучена до ведення бойових дій з метою відбиття збройної агресії Російської Федерації та знаходиться на визначених військово-політичним командуванням рубежах оборони в Донецькій області і доставка кореспонденції з Вінницької області до Донецької області займає значний проміжок часу. Таким чином, відповідач отримав рапорт позивача на звільнення від 15.12.2023 лише 23.12.2023 і саме з цього моменту розпочинається встановлений чинним законодавством термін щодо розгляду рапорту, який спливає 23.01.2024, тому позов є передчасним.

Щодо виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік відповідач зазначив, що на цей час у зв`язку зі збройною агресією проти України з боку Російської Федерації в країні діє особливий період. Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військова агресія Російської Федерації проти України, що стала підставою введення воєнного стану в країні. У державі склалася складна фінансово-економічна ситуація. Оскільки Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, наявний фінансовий ресурс направляється на здійснення заходів щодо укріплення обороноздатності держави, протидії російській загрозі та проявам тероризму, а також створення належної матеріально-технічної бази для лікування, реабілітації та оздоровлення військовослужбовців та інших осіб, у тому числі, які брали безпосередню участь у відбитті збройної агресії Російської Федерації. Військова частини НОМЕР_1 фінансується за рахунок видатків з Державного бюджету України, а виплата вищевказаної допомоги потребує затрати певного часу.

Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивача відповідач вказав, що матеріальна допомога для розв`язання соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення виплачується військовим за наявності певних обставин, що визначені в наказі Міністерства оборони України від 06.03.2022 №83. Накази про виплату матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань військовослужбовцям видаються лише після погодження рапортів командувачами видів (родів) військ ЗСУ, начальниками вищих органів військового управління за підпорядкованістю тощо. Таким чином, позивач не набув права на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань або повинен надати додатки до свого рапорту, які підтверджували б наявність підстави для виплати такої допомоги.

Щодо направлення позивача на лікування та проходження військово-лікарської комісії відповідач зазначив, що 12.12.2023 позивач самостійно, без направлення своїх командирів, а також без їх повідомлення звернувся до закладу охорони здоров`я - КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», де його було обстежено та встановлено відповідний діагноз. Проте, як зазначено в його рапорті від 15.12.202,3 стаціонарне лікування він не проходить, а знаходиться за місцем свого проживання та проводить час на власний розсуд, ухиляючись від проходження військової служби та виконання свого конституційного обов`язку, оскільки підтверджень перебування на стаціонарному лікуванні позивач не надає, бо перебування на такому лікуванні можливе лише за направленням командира військової частини НОМЕР_1 .

Крім того відповідач вказав, що позивач з 11.12.2023 по теперішній час відсутній на військовій службі, його місцезнаходження командуванню військової частини невідоме, час проводить на власний розсуд, ухиляючись від військової служби. Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2023 №3339 «Про призначенням службового розслідування» проведено службове розслідування, за результатами якого було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 №1725 «Про результати службового розслідування», яким встановлено, що позивач самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та відсутній на військовій службі.

У зв`язку з цим просив у задоволенні позову відмовити повністю.

07.02.2024 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №060906 була видана 30.10.2023, тоді як пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 видане 07.12.2005. Пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 є безтерміновим, про що в ньому зазначено. Тобто, у момент видачі ОСОБА_3 пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 (2005 рік), вона мала ІІ (другу) групу інвалідності, проте з часом її стан здоров`я погіршився, у зв`язку з чим у 2023 році їй було надано І (першу) групу інвалідності. Щодо неможливості здійснення ОСОБА_2 постійного догляду за ОСОБА_3 зазначив, що загальновідомим є обставина, що перебіг вагітності супроводжується симптомами (нудота, загальна слабкість, сонливість, обмеженість у рухах), які унеможливлюють здійснення вагітною жінкою стороннього догляду за іншою особою, оскільки вона сама потребує такого догляду. Також зазначив, що захворювання позивача є тимчасовими і за умови надання йому належної медичної допомоги його стан здоров`я покращиться і дозволить здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю. Крім того, вказує, що позивач на виконання вимог ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України звертався із рапортом про надання йому медичної допомоги до свого безпосереднього начальника, але отримав відмову. Усна відмова безпосереднього начальника позивача прийняти рапорт і, як наслідок, не проставлення відмітки про його прийняття з фіксацією вхідного реєстраційного номеру документу позбавляє можливості надати докази звернення з рапортом до безпосереднього начальника. Після чого позивач був змушений вибути до свого місця проживання. Також зазначив, що посилання відповідача на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними, оскільки право позивача на отримання грошової допомоги на оздоровлення не може бути обмежене у зв`язку з складною фінансово-економічною ситуацією у державі та недостатнім фінансуванням військової частини.

Ухвалою від 29.12.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 від 24.06.2016 (а. с. 11-13).

Позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 18.08.2022, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 42).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 03.04.1996, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьком є ОСОБА_4 (а. с.47).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 17.12.2009, виданим відділом реєстрації актів цивільного по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 48).

Відповідно до меддовідки від 17.11.2023 № 371, виданої КНП «Черкаський міський пологовий будинок «Центр матері та дитини», ОСОБА_2 перебуває на обліку по вагітності, терміном 23 тижні (а. с. 26).

Згідно з рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.05.2022, що набрало законної сили 06.06.2022, у справі №707/3066/21 встановлено юридичний факт, а саме, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є бабусею ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 43-46).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 07.12.2005 ОСОБА_3 є отримувачем пенсії по інвалідності 2 групи (а. с. 39).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №060906 від 30.10.2023 ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І (першої) групи «Б» з 25.10.2023 безтерміново і потребує стороннього догляду та допомоги, частково залежна від сторонніх осіб (а. с. 34).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 20.11.2023 № 2936 ОСОБА_3 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області і отримує пенсію по інвалідності (І (перша) група «Б» довічно) (а. с. 38).

Згідно з витягом № 56352 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 41).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 старший солдат ОСОБА_1 11.12.2023 самовільно залишив тимчасове місце перебування групи регламенту та ремонту військової частини НОМЕР_1 і відсутній до теперішнього часу.

08.01.2024 військова частина НОМЕР_1 направила до Територіального управління ДБР, розташованого у м. краматорську, повідомлення про вчинення позивачем кримінального правопорушення від 06.01.2024 вих. №940/8840

15.12.2023 позивач через відділення поштового зв`язку направив військовій частині НОМЕР_1 рапорти від 15.12.2023 про надання позивачу медичної допомоги направлення його на відповідне стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини, направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення його ступеню придатності до військової служби; про нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік; про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а. с. 14-22).

Поштове відправлення № 796 із зазначеними вище рапортами відповідач отримав 23.12.2023 (а. с. 24).

Позивач, посилаючись на те, що відповідач не розглянув його рапорти від 15.12.2023 та не надав на них відповіді, чим допустив протиправну бездіяльність, звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

У частині сьомій статті 1 Закону №2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

П. 6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ встановлює види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на момент розгляду цієї справи.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 від 24.06.2016 позивач є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Як встановив суд, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , за якою також зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_3 відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №060906 від 30.10.2023 є особою з інвалідністю І (першої) групи «Б» з 25.10.2023 безтерміново і потребує стороннього догляду та допомоги, частково залежна від сторонніх осіб.

Частина третя статті 24 Закону № 2232-ХІІ визначає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначає Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджено Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення).

Громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом (п. 2 Положення).

Згідно з пунктами 5 7 Положення громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці).

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до п. 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Пунктом 233 Положення визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до абзаців першого та другого підпункту 3 пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється під час воєнного стану та строку проведення мобілізації - на підставах, передбачених пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої, пунктом 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до старшого прапорщика (старшого мічмана) включно за всіма підставами командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) і посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників (далі - особовий склад), зокрема, в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (далі - військовий навчальний заклад), установах та організаціях Збройних Сил України (далі - Збройні Сили); завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення; обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу; порядок обліку загальних (безповоротних та тимчасових) втрат особового складу; порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу та витягів із них визначає Інструкція з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 (далі Інструкція № 280).

Відповідно до п. 5 розділу І зазначеної Інструкції № 280 командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління та органі управління Держспецтрансслужби, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях, у тому числі у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, в управліннях, відділах, службах, відділеннях та групах персоналу (далі - служба персоналу), Кадровому центрі Збройних Сил України (далі - Кадровий центр Збройних Сил) та кадрових центрах видів Збройних Сил (далі - кадровий центр), на кораблях (суднах) та в підрозділах військових частин, створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

Організація обліку особового складу покладається, в тому числі, у підрозділах військових частин - на командирів цих підрозділів.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу Х Інструкції № 280 накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.

Наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу, зокрема, призов (прийняття) на військову службу; звільнення, призупинення, поновлення та продовження військовослужбовцю військової служби.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція № 170).

Відповідно до п. 1.5 зазначеної Інструкції для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: 1) Подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16), зокрема, звільнення з військової служби.

Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення (абзац третій пункту 14.10 розділу XIV Інструкції).

Додаток 19 до Інструкції встановлює Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Так, п. 5 додатку 19 встановлено, що через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено, зокрема, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

З аналізу наведених вище законодавчих норм вбачається, що позивач, як військовослужбовець, має право подати рапорт на звільнення. Рапорт подається разом з документами, які надають право на звільнення командиру, де проходить службу військовозобов`язаний. Надалі рапорт розглядається командиром та передається його керівництву з клопотанням. Рапорт пишеться на відповідному бланку, в якій зазначається прізвище, ім`я, по батькові, військове звання, посаду, причину звільнення та орієнтовну дату закінчення служби. До рапорту, в залежності від підстави звільнення, мають бути додані документи, в залежності від обставин, якими аргументується подання. У разі звільнення через сімейні обставини військовослужбовець має надати оригінали чи нотаріально посвідчені копії документів, що підтверджують такі підстави. Рапорт на звільнення зі служби розглядається військовим командиром частини чи відповідним керівником підрозділу. При розгляді рапорту враховуються обставини та наведені підстави, після чого приймається рішення про подальші дії.

Процедура розгляду рапорту про звільнення зі служби включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 № 124 (далі Інструкція № 124), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відповідно до п. 3.9.1 Інструкції № 124 реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.

Згідно з п. 3.11.4. Інструкції № 124 строк виконання документа може встановлюватися в нормативно-правовому акті, розпорядчому документі або резолюції командування (керівництва). Строки виконання документів визначаються в календарних днях, починаючи з дати його реєстрації (підпису командування (керівництва).

Відповідно до п. 3.11.6. Інструкції № 124 документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Як встановив суд, позивач 15.12.2023 через відділення поштового зв`язку направив військовій частині НОМЕР_1 рапорти від 15.12.2023 про надання позивачу медичної допомоги направлення його на відповідне стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини, направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення його ступеню придатності до військової служби; про нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік; про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Поштове відправлення № 796 із зазначеними вище рапортами відповідач отримав 23.12.2023, що не заперечується сторонами.

Тобто, позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 без клопотання своїх безпосередніх командирів.

Водночас, саме з моменту отримання військовою частиною НОМЕР_1 відповідного рапорту розпочинається встановлений чинним законодавством термін щодо розгляду рапорту, який відповідно спливав 23.01.2024.

При цьому, суд врахував, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом цього спору.

Ч. 1 ст. 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, звернувшись до суду через свого представника 26.12.2023, достеменно знаючи, що подані ним 15.12.2023 через поштове відділення рапорти відповідач отримав 23.12.2023, тобто за три дні до подачі позову, звернувся до суду з цим позовом передчасно, позаяк права позивача на час звернення до суду з цим позовом не були порушенні відповідачем.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби від 15.12.2023 та зобов`язання розглянути зазначений рапорт задоволенню не підлягають.

Щодо виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. 2, 4 ст. 9 зазначеного Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи керівниками розвідувальних органів України.

Підпункт 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260), розділом XXIII якого визначена виплата грошової допомоги для оздоровлення.

Відповідно до п. 1, 2 зазначеного розділу Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п. 6 розділу XXIII Порядку № 260).

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату йому грошової допомоги для оздоровлення, однак, враховуючи, що на момент звернення до суду з цим позовом відповідач не вчинив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача, оскільки отримав відповідний рапорт за три дні до звернення позивача з цим позовом до суду, відповідно не порушив строк розгляду такого рапорту та не допустив порушення прав позивача на час звернення до суду.

Також п. 1 розділу XXIV Порядку № 260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Перелік обставин, коли військовослужбовцю надається матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, регламентується окремим дорученням Міністра оборони України № 2683 від 01.02.2023.

Так, відповідно до п. 6 зазначеного окремого доручення матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:

смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:

онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;

безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Інші підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розміри будуть доведені окремим рішенням Міністра оборони України.

Таким чином, у рапорті про надання матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань вказується причина звернення та додаються документи, що її підтверджують.

При цьому, суд звертає увагу, що цей вид допомоги не є обов`язковою виплатою, у тому числі й у разі звільнення.

Суд зауважує, що накази про виплату матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань військовослужбовцям видаються лише після погодження рапортів командувачами видів (родів) військ ЗСУ, начальниками вищих органів військового управління за підпорядкованістю тощо.

Суд встановив, що позивач у поданому відповідачу рапорті від 15.12.2023 про нарахування та виплату йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань не зазначив передбачені п. 6 Окремого доручення підстави, які підтверджували б наявність підстави для виплати такої допомоги, та не надав відповідні докази на підтвердження наявності такої підстави.

Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до норм чинного законодавства не набув права на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапортів позивача від 15.12.2023 про нарахування та виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та зобов`язання розглянути зазначені рапорти задоволенню не підлягають.

Щодо направлення позивача на лікування та проходження військово-лікарської комісії суд зазначає таке.

Як встановив суд, позивач направив до військової частини НОМЕР_1 рапорт від 15.12.2023 про надання позивачу медичної допомоги направлення його на відповідне стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини, направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення його ступеню придатності до військової служби, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). Військовослужбовці мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я.

Статтею 233 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

Відповідно до ст. 234 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом: проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту; систематичного загартовування і фізичного розвитку; виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально-профілактичних заходів.

Згідно з ст. 246 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців. З метою запобігання поширенню інфекційних захворювань лікувально-профілактичні заходи, які пропонуються медичною службою, обов`язкові для виконання всіма військовослужбовцями.

Відповідно до статті 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням інструктора з тактичної медицини або старшого (ст. 256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі Положення № 402), яке визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу.

Згідно з п. 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п. 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

Відповідно до пункту 6.1 розділу ІІ Положення № 402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ІНФОРМАЦІЯ_7 , начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Згідно з абз. перший пункту 6.4 глави 6 розділу II Положення № 402 у разі виявлення під час обстеження або лікування у закладі охорони здоров`я (установі) у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис у медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи).

З аналізу наведених норм права вбачається, що в разі захворювання військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про таке безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини. Так, направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище. На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи позивач 12.12.2023 самостійно без направлення своїх командирів, а також без їх повідомлення звернувся до закладу охорони здоров`я - КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», де його було обстежено та встановлено відповідний діагноз. При цьому, позивач у рапорті від 15.12.2023 зазначив, що перебуває за місцем свого проживання, де здійснює лікування, однак без направлення на лікування він позбавлений можливості продовжувати лікування.

Водночас, з наведених вище законодавчих норм вбачається, що перебувати на стаціонарному лікуванні позивач має право лише за направленням командира військової частини НОМЕР_1 . Однак, направленням на стаціонарне лікування позивач не отримав, адже не звертався до свого безпосереднього начальника із повідомленням про захворювання, позаяк докази на противагу цьому в матеріалах справи відсутні.

При цьому, суд врахував, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2023 №3339 «Про призначенням службового розслідування» було проведено службове розслідування, за результатами якого видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2023 №1725 «Про результати службового розслідування». За результатами розслідування встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 , номер обслуги відділення зенітного артилерійського взводу зенітної артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 самовільно залишив тимчасове місце перебування групи регламенту та ремонту військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 вночі 11.12.2023 по теперішній час.

Командир військової частини НОМЕР_1 направив повідомлення від 06.01.2024 №940/9840 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 .

Суд врахував, що частиною 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, самовільно залишивши військову частину НОМЕР_1 , звернувшись до медичного закладу охорони здоров`я без відповідного направлення військової частини, звернувшись в подальшому до відповідача з рапортом про направлення його на відповідне стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини, направлення на проходження військово-лікарської комісії через відділення поштового зв`язку, не дотримався процедури звернення з рапортом про надання медичної допомоги, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО