Справа № 761/5552/24
Суддя: Романишена І. П.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/5552/24
Провадження № 2-а/761/380/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Романишеної І.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 03.02.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 , відносно ОСОБА_1 була винесена постанова № 07 за справою про адміністративне правопорушення від 03.02.2024, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. Як вказано у Постанові №07 від 03.02.2024, ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП, зокрема, під час перевірки даних було встановлено, що ОСОБА_1 дійсно порушив п.7 Додатку 2 до Постанови КМУ від 30.12.2022 № 1487, а саме - після зміни місця проживання своєчасно не встав на військовий облік у відповідному центрі комплектування та соціальної підтримки. З зазначеною постановою позивач незгодний та вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 , не містить обов?язкових відомостей про час вчинення ним адміністративного правопорушення, а також по батькові особи, яка склала протокол. Крім того, зміст постанови про адміністративне правопорушення повинен відповідати приписам ст. 283 КУпАП. Між тим, постанова не містить відомостей щодо по батькові посадової особи, яка винесла цю постанову, а також підпису посадової особи, яка розглянула справу. А відтак, протокол про адміністративне правопорушення від 03.02.2024 та Постанова №07 від 03.02.2024 не відповідають приписам законодавства. Окрім того, звертав увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП, у вчиненні якого ОСОБА_1 визнано винним, полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, яке вчинене повторно протягом року, а також вчинення такого порушення в особливий період. З постанови вбачається, що ОСОБА_1 порушив п. 7 Додатку 2 до Постанови КМУ від 30.12.2022 № 1487, а саме - після зміни місця проживання своєчасно не встав на військовий облік у відповідному центрі комплектування та соціальної підтримки. Диспозиція адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП, є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до інших нормативно-правових актів, які визначають правила військового обліку. Пунктом 7 Додатку 2 до Постанови КМУ від 30.12.2022 № 1487, регламентовано, що призовники, військовозобов?язані та резервісти повинні: особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки, закордонної дипломатичної установи України), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік. Таким чином, співставляючи диспозицію адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП, з юридично-значущими ознаками, зазначеними в оскаржуваній постанові, позивач вказує, що остання не містить конкретних ознак суб?єкта та об?єктивної сторони вчиненого адміністративного правопорушення. Зокрема, суб?єктом даного адміністративного правопорушення може бути тільки конкретна особа (спеціальний суб?єкт): призовник, військовозобов?язаний, резервіст. Проте, у постанові відсутні відомості ким, в контексті даних ознак є ОСОБА_1 . Окрім цього, у формулюванні інкримінованого адміністративного правопорушення, відсутній опис кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч. 2 ст. 210 КУпАП, а саме за якою з двох ознак діяння, вчинене ОСОБА_1 , підлягає кваліфікації за ч.2 даної статті: повторне протягом року вчинення порушення чи вчинення такого порушення в особливий період.

Враховуючи вказані обставини просив суд скасувати постанову №07 за справою про адміністративне правопорушення від 03 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань сплачений судовий збір у розмірі 605 (шістсот п?ять) гривень 60 копійок. Вирішити питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

Ухвалою суду від 27.02.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву разом з доказами, які обгрунтовують заперечення проти позову у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Уповноваженою особою відповідача було отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви 28.03.2024, про що свідчить відповідна відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, однак відповідач правом подачі відзиву на позов не скористався, відзив на позов до суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З урахуванням положень ч. 8 ст. 262 КАС України, судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи, що клопотань із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на адресу суду не надходило, відповідачем у встановлений судом строк не надано відзив, судом вирішено провести розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

03.02.2024 року Постановою № 7 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.210 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 03.02.2024 року ОСОБА_1 доставлений співробітниками Національної поліції Шевченківського району до ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП. Під час перевірки даних було встановлено, що зазначений громадянин порушив пункт 7 Додатку 2 до Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 року, а саме - після зміни місця проживання своєчасно не став на військовий облік у відповідному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а саме: накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від № 921 від 07.12.2016, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Незважаючи на те, що згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами по справі є поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речові докази, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у вищезазначеній постанові не зазначено будь-яких доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, не наведено оцінки доказів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суду не вдається встановити, що у діях, які кваліфіковані відповідачем за ч.2 ст.210 КУпАП є склад правопорушення, адже відповідачем не надано до суду жодних додатків до оскаржуваної постанови, які підтверджували б зазначені в ній обставини порушення позивачем.

Відповідачем до суду не надіслано відзиву на позову, заперечень, які могли б спростовувати твердження позивача, що наведені у заяві про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

За таких умов, сама лише постанова про адміністративне правопорушення без надання доказів на підтвердження обставин, викладених у ній, не дає підстав вважати, що рішення відповідача є правомірним та вказують на те, що відповідач таке рішення прийняв необґрунтовано.

Окрім того, оскаржувана постанова не містить підпису уповноваженої особи, яка її склала.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У порушення вказаних вимог, відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином, зокрема не надано доказів, що позивач після зміни місця проживання не встав на військовий облік у відповідному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до норм чинного законодавства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У свою чергу відповідач будь-яких письмових відзивів, що обґрунтовують доводи його заперечень до суду не надав.

Дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд прийшов до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП не була доведена «поза розумним сумнівом».

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином, суд приходить до висновку про те, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 07 про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за ч.2 ст.210 КУпАП є незаконною, в зв`язку з чим, вона підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України сплачений позивачем судовий збір слід стягнути в його користь за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 07 про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210 КУпАП - скасувати.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено: 23.05.2024 року.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА