Справа № 300/945/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" травня 2024 р. справа № 300/945/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також зобов`язання нарахувати і виплатити таку одноразову грошову допомогу, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі по тексту також відповідач, військова частина, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:
визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний рік служби, згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-ХІІ;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-ХІІ.
Позовні вимоги мотивовано тим, що у період з 25.02.2022 по 27.09.2023 ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 . Згідно витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 27.09.2023 за №270, позивача наказом (по особовому складу) командира військової частини НОМЕР_2 (надалі по тексту також в/ч НОМЕР_2 ) за №73-РС від 04.09.2023 звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №3127-ІХ (надалі по тексту також Закон №3127-ІХ) за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з переглядом через 6-12 місяців. З 27.09.2023 позивач справи та посаду здав і вибув для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . На переконання ОСОБА_1 , вислуга років останнього станом на 27.09.2023 становила 10 років 04 місяців 22 дні.
Як зазначає позивач, 01.09.2023 останній звертався до командира в/ч НОМЕР_1 із рапортом та просив виплатити відповідну грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік. Також, 13.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні згідно частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ. Позивач стверджує, що станом на момент звернення до суду (адміністративний позов зареєстрований в канцелярії суду 09.02.2024) жодних відповідей відповідачем не надано.
Вважаючи протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний рік служби, згідно частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ, позивач звернулася до суду із адміністративним позовом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами. Одночасно судом витребувано у сторін докази необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.30-31).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву від 25.02.2024 за №1477/1/186, реєстрацію якого в суді здійснено 04.03.2024 (а.с.34-43). Військова частина вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
В/ч НОМЕР_1 зазначає, що відповідно до пункту 4 розділу ХХХІІ (Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби) наказу Міністерства оборони України "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" від 07.06.2018 за №260 (надалі по тексту також Порядок №260), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у в`язку з мобілізацією, або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні із служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 за № 460 (надалі по тексту також Порядок №460).
Пунктом 1 Порядку №460 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення. Як стверджує відповідач, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2023 за №270 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виплачено, окрім іншого, грошову допомогу при звільненні відповідно до Порядку №260 в розмірі 72% місячного грошового забезпечення за 18 календарних місяців служби в розмірі 15 593,75 гривень.
Також, в/ч НОМЕР_1 звертає увагу, що станом на 27.09.2023 вислуга років ОСОБА_1 становить: календарних 02 роки 08 місяців 23дні, пільгових 01 рік 11 місяців 12 днів, загальна 04 роки 08 місяців 05 днів, а твердження відповідача про наявність у нього вислуги понад 10 років не відповідає дійсності та не підтверджується жодними наявними в матеріалах справи доказами.
З огляду на викладене відповідач просить в задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши позовну заяву, відзивів на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Згідно відомостей військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 19.02.2015 (а.с.16-22), позивач:
- 19.02.2015 призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 за №15/2015;
- 08.04.2016 звільнений (демобілізований) в запас на підставі Указу Президента України "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15" від 25.03.2016 за №115/2016;
- 25.02.2022 призваний по мобілізації на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 за №69/2022;
- 27.09.2023 звільнений (демобілізований) в запас на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №3127-ІХ.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.09.2023 за №270 солдата ОСОБА_1 звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому склад) за №73-РС від 04.09.2023 з військової служби в запас згідно підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №3127-ІХ за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців. З 27.09.2023 позивач справи та посаду здав і вибув для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23).
В зазначеному витязі із наказу вказано, що вислуга років позивача станом на 27.09.2023 становить: календарних 02 роки 08 місяців 23дні, пільгових 01 рік 11 місяців 12 днів, загальна 04 роки 08 місяців 05 днів (а.с.23).
Як свідчить витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.09.2023 за №270 (а.с.23), картка особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 №1 за вересень 2023 року видана військовою частиною НОМЕР_2 від 21.02.2024 за №1472/18/136 (а.с.39) та відомість зарахування заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) за датами зарахування 08.09.2023, 11.10.2023 і 28.10.2023 (а.с.40) ОСОБА_1 виплачено грошову допомогу при звільненні відповідно до Порядку №260 в розмірі 72% місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних місяців служби в розмірі 15 593,73 гривень.
Відповідач у відзиві на позов зазначив, що в/ч НОМЕР_1 є структурною одиницею в/ч НОМЕР_2 (входить до її складу по співвідношенні батальйон-бригада), безпосередній перерахунок коштів на рахунок ОСОБА_1 здійснювала в/ч НОМЕР_2 , яка є розпорядником коштів, а в/ч НОМЕР_1 відповідно до своїх повноважень лише приймала рішення про виплату, нарахувала її у вказані сумі та передала відповідні підтверджуючі документи до в/ч НОМЕР_2 для подальшого зарахування на рахунок позивача (а.с.36).
Як стверджує позивач, 01.09.2023 останній звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив надати одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с.27).
13.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с.24-26).
Не погоджуючись із відмову Військової частини НОМЕР_1 в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний рік служби, згідно частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України), визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII.
Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).
Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 за №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє по цей час.
Абзацом 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 за №3543-XII визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Як вже встановлено судом вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 25.02.2022 згідно із Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" призваний на військову службу за призовом по мобілізації до Військової частини НОМЕР_1 .
27.09.2023 ОСОБА_1 звільнений з військової служби в запас згідно підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №3127-ІХ за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (частина 1 статті 9 Закону №2011-XII).
Згідно частини 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
За приписами абзацу 7 частини 2 статті 15 Закону №2211-ХІІ військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 за №260 (надалі по тексту також Порядок №260).
Згідно пункту 4 XXXII "Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби" Порядку №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні зі служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460.
Відповідно до пунктів 1-2 цього Порядку №460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Пунктами 3-4 Порядку №460 встановлено, що розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" та допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.
Виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання (пункт 5 Порядку №460).
Враховуючи вищезазначене правове регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що при звільненні з військової служби у 27.09.2023 позивач, як військовослужбовець, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, відповідно до абзацу 7 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI та Порядку №460 мав право саме на одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення, отриманого ним за кожний повний календарний місяць служби з 25.02.2022 по 27.09.2023.
Повертаючись до фактичних обставин справи суд зазначає наступне.
Згідно відомостей військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 19.02.2015, останній проходив військову службу з 25.02.2022 по 27.09.2023 у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.16-22).
Судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я).
Як свідчить витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.09.2023 за №270 (а.с.23), картка особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 №1 за вересень 2023 року видана військовою частиною НОМЕР_2 від 21.02.2024 за №1472/18/136(а.с.39) та відомість зарахування заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) (а.с.40) ОСОБА_1 виплачено грошову допомогу при звільненні відповідно до Порядку №260 в розмірі 72% місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних місяців служби в розмірі 15 593,73 гривень.
Із комплексного аналізу військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 19.02.2015 (а.с.16-22) та витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.09.2023 за №270 (а.с.23) слідує, що виплата допомоги позивачу здійснена військовою частиною НОМЕР_2 за період військової служби за призовом під час мобілізації із дня його призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій він перебував, з приводу чого суд зазначає наступне.
Пунктом 2 Порядку №460 визначено, що військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно пункту 5 ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 судом витребувано у ОСОБА_1 пояснення і докази на засвідчення обставин, визначених в позовній заяві, зокрема:
- "при звільненні з військової служби станом на 27.09.2023 я, ОСОБА_1 , мав загальну вислугу років - 10 років 04 місяці та 22 дні, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана, таким чином я при звільненні з військової служби набув право на отримання одноразової грошової допомоги".
Дане пояснення позивачу необхідно надати в контексті відомостей військового квитка і наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.09.2023 за №270, зміст якого у відношенні до ОСОБА_1 вирішено: "виплатити грошову допомогу при звільненні відповідно до порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 в розмірі 72% місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних місяців служби в розмірі 15 593,75 гривень"
Пунктом 7 зазначеної ухвали передбачено, що виконання вимог пунктів 5 і 6 резолютивної частини даної ухвали суду необхідно здійснити позивачу і відповідачу у строк до 29 лютого 2024 року.
Суд констатує, що станом на дату ухвалення судового рішення (22.05.2024) позивач так і не надав суду будь-яких пояснень та доказів на підтвердження обставини вислуги років 10 років 04 місяці 22 дні та отримання чи не отримання при попередньому звільненні з військової служби грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XI, а також жодних заперечень щодо розрахунку вислуги років, викладеного у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.09.2023 за №270.
Окрім вказаного, дослідження відомостей із військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 19.02.2015 (а.с.16-22) вказують на те, що у позивача відсутня вислуга років 10 років 04 місяці 22 дні.
З урахуванням наведеного, позивачем не доведено перед судом наявність обставин, на підставі яких можна встановити чи набував при попередньому звільненні з військової служби позивач права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XI.
А відтак, враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно прийняв рішення про виплату грошову допомогу при звільненні відповідно до Порядку №260 в розмірі 72% місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних місяців служби в розмірі 15 593,75 гривень.
В свою чергу, на переконання суду, доводи позивача про наявність права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до абзацу 1 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за понад 10 повних календарних років вислуги на військовій службі ґрунтуються на хибному застосуванні позивачем норм законодавства, адже позивач при звільненні з військової служби в розумінні Закону №2232-XII, був військовослужбовцем, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, а відтак на нього поширюється дія абзацу 7 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з копією посвідчення від 11.08.2015 серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є ветераном війни учасником бойових дій і має права на пільги, встановлені законодавством України, а отже, відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 за №3674-VI звільнений від сплати судового збору за подання позову з таким характером спору (а.с.12).
З огляду на те, що позивач не поніс судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів понесення сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 1 статті 139 КАС України, відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі.
Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_6 ), АДРЕСА_2 ;

Суддя Чуприна О.В.