Справа № 320/7043/23
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7043/23 Головуючий у 1-й інстанції: Балаклицький А.І.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Маринчак Н.Є., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач/апелянт/управління) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13 грудня 2022 року № 19 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з часу звернення за її призначенням, тобто з 06 грудня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю відмови пенсійного органу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13 грудня 2022 року № 19 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 26 жовтня 2022 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області () судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Апелянт у своїй скарзі зазначає про неврахування судом тієї обставини, що загальний страховий стаж позивача складає 23 роки 02 місяці 06 днів, тоді як необхідним для нього є страховий стаж 29 років для призначення пенсії за віком. До загального страхового стажу не враховано періоди роботи за записами трудової книжки з 03 грудня 1991 року по 29 вересня 1995 року, оскільки дата в наказі про прийняття на роботу має виправлення, та з 20 листопада 1981 року по 31 жовтня 1983 року, оскільки не підтверджено передбаченими законом документами проходження військової служби, що загалом становить 5 років 9 місяців 9 днів. Крім того, на думку апелянта, покладення на відповідача обов`язку з призначення та виплати пенсії є втручанням в його дискреційні повноваження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

06 грудня 2022 року ОСОБА_1 , у зв`язку з досягненням пенсійного віку (60 років), звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 13 грудня 2022 року № 19 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (29 років). Страховий стаж позивача становить 23 роки 02 місяці 06 днів. Зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано:

- період проходження військової служби відповідно до записів трудової книжки з 20 листопада 1981 року по 31 жовтня 1983 року, оскільки відсутня дата видачі військового квитка;

- період роботи з 03 грудня 1991 року по 29 вересня 1995 року, оскільки має місце виправлення в даті наказу про прийняття на роботу.

Вказані періоди потребують додаткового уточнення.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у зарахуванні періодів страхового стажу та призначення пенсії, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, мотивував своє рішення тим, що трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 зафіксовано період трудової діяльності позивача в Дебальцевському відділенні Донецької залізниці з 03 грудня 1991 року по 29 вересня 1995 року та проходження військової служби в рядах Збройних сил (Радянської армії) з 20 листопада 1981 року по 31 жовтня 1983 рік. При цьому, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, то вказаний період роботи підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. Окрім того, вказані періоди підтверджені додатковими документами, які були надані пенсійному органу разом з заявою про призначення пенсії. Тому відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач діяв неправомірно та прийняв протиправне рішення. Приймаючи рішення в частині зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію, суд першої інстанції вказав про наявність у позивача такого права.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частинами другою і четвертою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Отже, положеннями частини першої статті 26 Закону № 1058-IV визначено кількість страхового стажу, наявність якого необхідна починаючи з 01 січня 2018 року, а саме: право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні приписи містяться в пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження періоду трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 822/1362/18, які відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягають врахування в цій справі.

Порядок ведення трудових книжок у вказані періоди роботи позивача був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162), а в подальшому Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідач не зарахував у страховий стаж період роботи з 03 грудня 1991 року по 29 вересня 1995 року в Дебальцевському відділенні Донецької залізниці із-зі виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, та період проходження військової служби в рядах Збройних сил (Радянської армії) з 20 листопада 1981 року по 31 жовтня 1983 року через відсутність у трудовій книжці дати видачі військового квитка.

Колегія судів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що така підстава для відмови у зарахуванні страхового стажу не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки помилка в зазначенні дати наказу про прийняття на роботу не може бути підставою для неврахування відповідного стажу, який підтверджується чіткими записами періоду роботи у трудовій книжці, що не викликають сумніву в їх правильності, та додатковими документами. Окрім того, у випадку порушення порядку ведення трудової книжки не передбачається настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Слід зауважити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Отже, оскільки записи у трудову книжку позивача вносились працівником підприємства, а не позивачем, останній не може нести відповідальність за недоліки заповнення трудової книжки, які призводять до позбавлення його права на пенсійне забезпечення.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем трудової книжки.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 30 вересня 2021 року у справі № 300/860/17 та від 06 квітня 2022 року № 607/7638/17.

Окрім того, на підтвердження періоду проходження військової служби в рядах Збройних сил (Радянської армії), позивачем надано довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19 грудня 2022 року №2/2772 та архівну довідку Придніпровської державної академії будівництва та архітектури від 21 листопада 2022 року № 185/01.1-33/12, яким підтверджено проходження служби у Збройних силах з 20 листопада 1981 року по 31 жовтня 1983 року.

Колегія суддів погоджується з мотивацією суду першої інстанції про те, що наявність сумнівів у пенсійного органу може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, що перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

З огляду на викладене, а також враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13 грудня 2022 року № 19.

В той же час, колегія суддів вважає передчасним задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком та звертає увагу на наступне.

Так, суд першої інстанції, враховуючи досягнення позивачем необхідного для призначення пенсії пенсійного віку та звернення до пенсійного органу з заявою про її призначення, дійшов висновку про наявність підстав для призначення йому пенсії за віком. Однак, суд не навів мотивів щодо достатності у позивача загального страхового стажу та не перевірив наявність у позивача страхового стажу 29 років.

Втім, відповідач в оскаржуваному рішенні від 13 грудня 2022 року послався лише на те, що у зв`язку з відсутністю підстав для зарахування періодів служби з 20 листопада 1981 року по 31 жовтня 1983 року та роботи з 03 грудня 1991 року по 29 вересня 1995 року, у позивача відсутній необхідний для призначення пенсії страховий стаж. При цьому, щодо загальної кількості років страхового стажу, який дає позивачу право на призначення пенсії за віком, пенсійним органом зазначено не було.

Оскільки управління в своєму рішенні не обговорювало обставину про достатність у позивача страхового стажу для призначення пенсії за віком з урахуванням двох спірних періодів його роботи, то суд апеляційної інстанції не може самостійно вийти за межі цього питання і займатися підрахунками страхового стажу.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 03 грудня 1991 року по 29 вересня 1995 року в Дебальцевському відділенні Донецької залізниці та проходження військової служби в рядах Збройних сил (Радянської армії) з 20 листопада 1981 року по 31 жовтня 1983 року, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Виходячи з приписів статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в зобов`язальній частині суб`єкта владних повноважень.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає без змін оскаржуване рішення суду в частині основної позовної вимоги (про визнання протиправним та скасування рішення) та скасовує лише в зобов`язальній частині, яка є похідною від основної, то сума судових витрат зміні не підлягає.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 26 жовтня 2022 року.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 03 грудня 1991 року по 29 вересня 1995 року в Дебальцевському відділенні Донецької залізниці та проходження військової служби в рядах Збройних сил (Радянської армії) з 20 листопада 1981 року по 31 жовтня 1983 року, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В решті судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Черпак Ю.К.

Судді: Маринчак Н.Є.

Штульман І.В.