Справа № 580/4790/23
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4790/23 Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із позовною заявою до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі - ВЧ, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_3 ) щодо неприйняття наказу за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 23.05.2023 про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує постійного стороннього догляду;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 23.05.2023 та видати наказ про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує постійного стороннього догляду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 позов задоволено частково, ухвалено:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 23.05.2023 про звільнення та повідомлення про результати його розгляду і прийняте рішення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 23.05.2023 про звільнення та повідомити позивача про результати його розгляду і прийняте рішення;

- у задоволенні іншої частини вимог відмовити.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відсутність будь-яких доказів розгляду відповідачем рапорту позивача від 23.05.2023 вказує на бездіяльність відповідача саме щодо розгляду вказаного рапорту.

В свою чергу, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття наказу про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), є передчасними, оскільки відповідач не розглянув відповідний рапорт позивача. Тому, для належного захисту порушеного права позивача суд вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача розглянути такий рапорт.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рапорт від 23.05.2023 поданий не по команді з порушенням порядку подачі, що встановлений Положенням про проходження громадянами України служби у Державній прикордонній службі України затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009).

Також відповідач зауважив, що вказаний рапорт від 23.05.2023 надійшов у період незаконної відсутності позивача на службі. Так, у період з 03.05.2023 по 10.05.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні, після завершення якого не повернувся до місця проходження служби. За фактом неповернення позивача було проведено службове розслідування, за наслідками проведення якого 13.06.2023 відносно позивача відкрито кримінальне провадження № 0000307 за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України та наказом від 19.06.2023 № 349-ОС позивача звільнено з посади та призупинено військову службу, у зв`язку із чим із 13.06.2023 позивач вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язків військової служби.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 15.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що рапорт позивача від 23.05.2023 відповідачем не розглянутий. Посилання відповідача на обставину відкриття кримінального провадження № 0000307 за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, у зв`язку із чим із 13.06.2023 позивача звільнено з посади та призупинено військову службу, позивач вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язків військової служби є неспроможними твердженнями, оскільки вказані обставини не звільняють відповідача у розгляді рапорту військовослужбовця.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону № 20-ОС від 23.02.2023 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у 15 мобільний прикордонний загін.

Згідно із наказом начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону № 46-ОС від 13.03.2023 молодший сержант ОСОБА_1 , призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону, призначений на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія другого вогневого відділення мінометної прикордонної застави.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону № НОМЕР_4 від 20.04.2023 молодший сержант ОСОБА_1 отримав частину щорічної основної відпустки за 2023 рік тривалістю 10 календарних днів з 25.04.2023 по 05.05.2023.

Згідно із наказом начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону № 87-ВВ від 11.05.2023 молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, який перебував на стаціонарному лікуванні з 03.05.2023 по 10.05.2023 у КНП клінічна лікарня Святого Пантелеймона Сумської міської ради.

Після лікування молодший сержант ОСОБА_1 не повернувся до місця проходження служби, у зв`язку із чим проведено службове розслідування та 13.06.2023 до ЄРДР внесені відомості відносно позивача (кримінальне провадження № 0000307) за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Наказом начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону від 19.06.2023 № 349-ОС молодший сержант ОСОБА_1 звільнений з посади, йому призупинено військову службу, у зв`язку із чим із 13.06.2023 позивач вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язків військової служби.

23.05.2023 позивач подав до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закон № 2232-XII через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не виявив бажання проходити військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

До рапорту додав копії паспорту та коду ОСОБА_2 , свідоцтва про народження від 20.03.1971; копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) від 28.02.2023; копію висновку № 1791 (протокол № 63) про наявність порушень функцій, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 29.03.2023; копію виписки № 2770 від 16.05.2023 із протоколу засідання ЛКК № 97; копію виписки № 2930 від 22.05.2023 із протоколу засідання ЛКК 3101.

Рапорт просив розглянути у строк 3 робочі дні з дня отримання.

Вказаний рапорт, поданий засобами поштового зв`язку 525) отриманий відповідачем 30.05.2023, про що свідчить відомості трекінгу Укрпошти.

Відповідач не розглянув вказаний рапорт та не надав на нього відповіді.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття наказу за результатами розгляду рапорту від 23.05.2023 про звільнення з військової служби в триденний строк, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що не розглянувши рапорт позивача від 23.05.2023, відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Водночас, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття наказу про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, є передчасними, оскільки відповідач не розглянув відповідний рапорт позивача. Тому, для належного захисту порушеного права позивача суд вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача розглянути вказаний рапорт.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

За приписами пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Пункт 1 Положення № 1115/2009 передбачає, що цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Відповідно до п. п. 48-1-48-3 Положення № 1115/2009 для військовослужбовців, які самовільно залишили органи Держприкордонслужби або місця служби, дезертирували із Держприкордонслужби або добровільно здалися в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для військовослужбовців призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяв, повідомлень начальників органів Держприкордонслужби про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються, про що видається наказ начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходив службу.

Згідно із п. 288 Положення № 1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців врегульовано Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735. Цю Інструкцію розроблено зокрема відповідно до Конституції України, Законів України "Про звернення громадян" (далі - Інструкція № 735).

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 Розділу І Інструкції № 735 у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності дії, унаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод.

Усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.

Згідно із п.п. 2, 4 Розділу ІІ Інструкції № 735 письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.

Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

У зверненні мають бути зазначені прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення має бути надруковане або написане від руки, розбірливо, чітко підписане заявником (групою заявників) із зазначенням дати.

Відповідно до п.п. 3-8 Розділу ІІІ Інструкції № 735 після первинного розгляду звернень громадян керівниками органів військового управління, командирами військових частин працівник підрозділу документального забезпечення (секретаріату, канцелярії):

уносить до журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян або реєстраційно-контрольної картки персонального комп`ютера резолюцію керівництва та встановлені терміни виконання доручень за зверненнями громадян;

здійснює відправку звернень за належністю та відповідей - їх авторам;

забезпечує оперативне доведення звернень громадян до виконавців.

Звернення громадян, одержані органом військового управління, військовою частиною для виконання, в обов`язковому порядку обліковуються в журналі обліку звернень цього органу військового управління або заводиться реєстраційно-контрольна картка.

Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.

Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється від дня їхньої реєстрації у структурному підрозділі Міністерства оборони України, відповідальному за організацію розгляду звернень громадян.

Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.

Рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.

Отже, у разі надходження до військової частини належно оформленого письмового звернення військовослужбовця, воно в обов`язковому порядку та строки встановлені Інструкцією № 735 належить прийняттю та розгляду. В свою чергу, за наслідками розгляду, заявника має повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Доводи відповідача щодо подання позивачем рапорту не по команді обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, адже за змістом витягів з наказів начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону № 66-ВВ від 20.04.2023, № 87-ВВ від 11.05.2023, позивач проходив службу на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія другого вогневого відділення мінометної прикордонної застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування. Рапорт від 23.05.2023 позивач подав саме на ім`я начальника другого відділу прикордонної служби третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, у підпорядкуванні якого перебуває позивач. В матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження доводів представника відповідача щодо подання позивачем рапорту з порушенням процедури, відповідач не надав доказів підпорядкування позивача іншим безпосереднім керівникам, окрім начальника другого відділу прикордонної служби третьої прикордонної комендатури швидкого реагування.

До того ж, з огляду ненаведені положення Інструкції № 735, отримавши від позивача рапорт від 23.05.2023, який на думку відповідача поданий не по команді, відповідач повинен був у будь-якому разі його розглянути, як звернення військовослужбовця, та за наслідками розгляду повідомити позивача про результати його розгляду і прийняте рішення.

Водночас, внесення 13.06.2023 до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення відносно позивача, звільнення його із вказаної дати з посади та призупинення військової служби, не впливають на встановлений Інструкцією № 735 обов`язок відповідача щодо розгляду рапорту позивача, оскільки позивач, попри призупинення військової служби, залишається у списках особового складу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону, що відповідно до п. 1 розділу 1 вказаної Інструкції покладає на відповідача обов`язок із розгляду рапорту.

Крім того, рапорт позивача від 23.05.2023 відповідач отримав 30.05.2023, тобто до прийняття наказу про призупинення військової служби (19.06.2023), що вказує на суперечливість та необґрунтованість позиції відповідача.

Оскільки відповідач не розглянув рапорт позивача від 23.05.2023, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, не розглянувши рапорт позивача від 23.05.2023, допустив протиправну бездіяльність.

Щодо ефективного захисту прав позивача, порушених вказаною протиправною бездіяльністю апеляційний суд зазначає наступне.

Як слідує з положень Рекомендації Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Отже, виключно у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним.

Колегія суддів зауважує, що видача наказ про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII належить до дискреційних повноважень відповідача до яких суд у даному випадку не може втрутитись з огляду на те, що таке звільнення здійснюється за результатом розгляду відповідного рапорту позивача, а відповідач не розглянув такий рапорт позивача.

Тому, суд у даному випадку не має права зобов`язувати відповідача приймати рішення певного змісту в обхід встановленої процедури. Відповідно позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття наказу про звільнення з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII заявлена передчасно та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає обґрунтованим вихід здійснений судом першої інстанції за межі позовних вимог, адже належним способом захисту прав позивача у межах спірних правовідносин є саме зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 від 23.05.2023 про звільнення та повідомити позивача про результати його розгляду і прийняте рішення.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко

Повний текст постанови складено та підписано 21 травня 2024 року.