Справа № 240/2266/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Житомир справа № 240/2266/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка викладене в листі №0600-0214-8/88968 від 24.08.2023;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 15.08.2023 №42, щодо не призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, яке викладене в листі №25680/03-16 від 17.08.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27 червня 2023 року пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачі безпідставно відмовили у призначенні пенсії, а тому вимушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх конституційних прав, оскільки вважає, що є законні підстави на призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як особі, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю.

Суддя своєю ухвалою від 12.02.2024 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язала Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві надійшов до суду 28.02.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що з наданих позивачем документів вбачається, що період постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, вказаний у довідці №14 від 18.01,2203, перетинається з періодами навчання та проходження військової служби на територіях, які не відносяться до території посиленого радіологічного контролю. А саме, згідно з наданим дипломом НОМЕР_1 наявне навчання з 01.09.1983 по 23.04.1987 в Ірпінському індустріальному технікуму та згідно з військовим квитком НОМЕР_2 наявне проходження військової служби 25.11.1987 по 15.12.1989. Таким чином вищезазначений період постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю з 24.04.1987 по 24.11.1987 та з 20.12.1989 по 31.12.1992 становить 3 роки 7 місяців 13 днів, що не дає права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки станом на 01.01.1993 не підтверджено, що заявник постійно проживав в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років. Інших документів, що підтверджують проживання (роботу) в зоні посиленого радіологічного контролю, не надано. Таким чином у зв`язку з невиконанням позивачем приписів статті 55 Закону №796 щодо підтвердження факту проживання станом на 01.01.1993 не менще 4 років у зоні посиленого радіологічного контролю гр. ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілий від аварії на ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до статті 55 Закону №796. Тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 15.08.2023 №42 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку є законним та обґрунтованим. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області надійшов до суду 18.04.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та 15.08.2023 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796, у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання, роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 - 4 роки. Отже, дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірними та вмотивованими, а позов є необґрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення. Просить відмовити у задоволенні позову. До відзиві додано копії матеріалів відмовної пенсійної справи позивача.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що 10.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додав: трудову книжку НОМЕР_3 , архівну довідку № 1623/01-23 від 20.07.2023 Державного податкового університету м.Ірпінь, Київська область, диплом ЛТ №860522, виданий 24.04.1987 з місця навчання, довідку № 14 від 18.01.2023 виконавчого комітету Малинської міської ради Гринітненського старостинського округу Житомирської області, довідку №396 від 24.07.23 виконавчого комітету Ірпінської міської ради, довідку №49 від 14.07.2023 Виробничого підрозділу «Пенізевицький кар`єр», довідку №50 від 14.07.2023 Виробничого підрозділу «Пенізевицький кар`єр», паспорт НОМЕР_4 , посвідчення позивача, як громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 - 1992 p.p. 4 категорії серії НОМЕР_5 , військовий квиток НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 15.08.2023 №42 "Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 " (вих. №25680/03-16 від 17.08.2023). У рішенні вказано: "Відповідно наданих до заяви, документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, військовий квиток, документи про трудову діяльність та навчання) загальний страховий стаж складає 39 років 1 місяць 3 дні. Відповідно до довідки № 14 від 18.01.2023 виданої Виконавчим комітетом Малинської міської ради Житомирської області зазначено, що гр. ОСОБА_1 постійно був зареєстрований та проживав з 26.06.1968 по 20.12.1987 та з 20.12.1989 по 28.12.2014 в смт. Гранітне Малинського району Житомирської області. Згідно наданого диплому НОМЕР_1 вбачається навчання з 01.09.1983 по 23.04.1987 в Ірпінському індустріальному технікуму та згідно військового квитка НОМЕР_2 зазначено період проходження військової служби 25.11.1987 по 15.12.1989. Відповідно, вищезазначений період постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю з 24.04,1987 по 24.11.1987 та з 20.12.1989 по 31,12,1992 становить 3 роки 7 місяців 13 днів, що не дає права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки станом на 01.01.1993 не підтверджено, що заявник постійно проживав в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років. Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з непідтвердженням постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю. "

Листом від 24.08.2023 №0600-0214-8/88968 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішення відмову у призначенні пенсії та зазначило обставини, які вплинули на таке рішення.

В матеріалах відмовної пенсійної справи позивача вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зверталось до Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою "Про перегляд рішення про відмову у пенсії ОСОБА_1 ", однак листом №2600-0304-9/30723 від 13.02.2024 Головне управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що не вбачає підстав для перегляду рішення про відмову в призначенні даного виду пенсії, оскільки "документи, які б підтверджували постійне проживання в м. Ірпінь, в період навчання з 26.04.1986 по 24.04.1987 ОСОБА_1 не надані".

Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що особа отримує право на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII у випадку дотримання таких умов:

- наявності у такої особи статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;

- наявності у такої особи необхідного періоду проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 3 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (в редакції, на момент спірних правовідносин) потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1 та для підтвердження наявності у нього права, як у особи, яка проживала/працювала у зоні посиленого радіологічного контролю, на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII позивач до заяви про призначення йому пенсії додав , зокрема:

- довідку № 14 від 18.01.2023 року виконавчого комітету Малинської міської ради Гринітненського старостинського округу Житомирської області у якій вказано, що ОСОБА_1 , 1968 року народження постійно був зареєстрований та проживав з 26.06.1968 по 20.12.1987, з 20.12.1989 по 28.12.2014 в смт. Гранітне, Малинський район, Житомирська область. Селище Гранітне Малинського району Житомирської області, відповідно до постанови КМУ по 28.12.2014 відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю;

- посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 -1992 р.р. ( категорії 4) серії НОМЕР_5 .

Відповідно до статті 9 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи були врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі - Порядок №501).

Пунктом 2 Порядку №501 (в редакції від 30.03.1994, що діяла станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, наявність у ОСОБА_1 статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, підтвердженого відповідним посвідченням 4 категорії серії НОМЕР_5 , виданого Малинською райдерждміністрацією у 1993 році, надає йому право користуватися пільгами, в тому числі й щодо пенсійного забезпечення, передбаченими Законом №796-ХІІ.

Водночас, визначеними в абзаці 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII умовами, які надають особі право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є не тільки наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а ще й проживання або робота такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.

В позовній заяві позивач зазначає, що наявне у нього посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) надає йому право на призначення пенсії зі зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII та є достатнім доказом наявності у нього необхідного для призначення пенсії строку роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 4-х років.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 11 Закону №796-ХІІ (в редакції від 29.06.1993, що була чинна станом на 25.03.1995 - на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

В свою чергу, пунктом 6 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії серії НОМЕР_5 , виданого Малинською райдерждміністрацією у 1993 році.

При цьому, з наявної у матеріалах справи довідки № 14 від 18.01.2023 року виконавчого комітету Малинської міської ради Гринітненського старостинського округу Житомирської області, позивач постійно був зареєстрований та проживав з 26.06.1968 по 20.12.1987, з 20.12.1989 по 28.12.2014 в смт. Гранітне, Малинський район, Житомирська область, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 відносилось до ІV зони - зони посиленого радіологічного контролю.

Таким чином, вказаною довідкою підтверджується, що ОСОБА_1 як на день аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986), та і в період з моменту аварії до 01.01.1993, проживав у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4-х років.

Крім того суд зазначає, що при видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_5 Малинська районна державна адміністрація, як уповноважений на видачу такого посвідчення орган, встановлювала та перевіряла дотримання ОСОБА_1 умови для надання йому статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а саме умови проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4-х років.

Таким чином, суд вважає, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 4 категорії серії В-1 є достатнім підтвердженням того, що він станом на 01.01.1993 проживач не менше 4-х років у зоні посиленого радіоекологічного контролю

При цьому, конструкція правової норми абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII свідчить, що законодавство альтернативно визначає умову для виникнення у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до цієї норми: або проживання особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, або робота особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років.

Відтак, суд вважає, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 4 категорії серії В є достатнім підтвердженням того, що він станом на 01.01.1993 проживав не менше 4-х років у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому він має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З урахуванням встановлених судом обставин, які підтверджується належними доказами, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 15.08.2023 №42 "Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 " (вих. №25680/03-16 від 17.08.2023) є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Суд зауважує, що лист Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №0600-0214-8/88968 від 24.08.2023 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а носить лише інформаційний характер про зміст прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві рішення від 15.08.2023 №42.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині "визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка викладене в листі №№0600-0214-8/88968 від 24.08.2023".

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, то суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Отже, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

Пункт 4.7 Порядку №22-1 визначає, що саме орган, що призначає пенсію повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути всі подані документи, після чого установити наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено повноваження суду у разі задоволення позову прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав позивача позовні вимоги слід задовольнити шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком та, з огляду на наявність дискреційних повноважень при прийнятті рішень про призначення чи відмову в призначенні пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 10.08.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та сплатою судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ,04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 15.08.2023 №42 "Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 " (вих. №25680/03-16 від 17.08.2023).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.08.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук