Справа № 320/13004/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» до Житомирської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100530/2021/000005/2 від 16.04.2021.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року замінено відповідача у цій справі - Київську митницю Держмитслужби, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України на належного - Житомирську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України. Така заміна здійснена у зв`язку з тим, що митне оформлення здійснювалось митним постом, який на теперішній час є структурним підрозділом Житомирської митниці. Тому, Київська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України не може бути відповідачем у справі, і, в подальшому, не зможе виконати судове рішення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Також апелянт просить стягнути на користь ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці судові витрати ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА», понесені за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції під час розгляду справи не розглянув та не оцінив підстави для коригування митної вартості, які визначені митним органом в спірному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100530/2021/000005/2 від 16.04.2021. Натомість, суд першої інстанції, поза межами своїх повноважень, визначив нові підстави для коригування митної вартості товарів, яких у спірному рішенні про коригування не встановлено (зокрема: недоведеність позивачем існування договірних правовідносин щодо організації та перевезення спірного товару між ФОП ОСОБА_1 і ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА»; ненадання митному органу доказів згідно з ч. 18 ст. 58 МК України, які підтверджують те, що пов`язаність ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та NEW GLASS JSC не вплинула на визначення митної вартості товарів). При цьому, суд не звернув увагу, що довідка ФОП ОСОБА_1 містить відомості про вартість перевезення поза митною територією України та є достатнім і належним доказом витрат на транспортування спірного товару згідно з положеннями п.6 ч.2 ст. 53 МК України. Окрім того, декларант не зобов`язаний виконувати вимоги ч. 18 ст. 58 МК України, оскільки надання документів згідно з ч. 18 ст. 58 МК України є правом декларанта, а не обов`язком.

Також апелянт зазначає, що результати порівняння заявленої митної вартості спірного товару з митною вартістю подібного (ідентичного, аналогічного, схожого) товару, митне оформлення якого здійснено раніше, не можуть бути підставою для коригування митної вартості спірного товару.

Крім того, на переконання апелянта, безпідставним є посилання митного органу в спірному рішенні про коригування митної вартості товарів на примітки до ст.7 ГАТТ, адже ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та NEW GLASS JSC хоч і є пов`язаними особами, але доказів на підтвердження обмеження «умов повної конкуренції» та наявності спеціальних знижок матеріали справи не містять.

Наприкінці, апелянт наголошує, що безпідставним є твердження митного органу в спірному рішенні про коригування митної вартості про те, що виписка з бухгалтерського обліку по продажу товарів за період 08.02-14.04.2021 не може бути використана, оскільки положення Митного кодексу України не вимагають надання з такою випискою банківських документів.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» до Житомирської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Відповідач в обґрунтування відзиву зазначає, що дії митного органу при ухваленні оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів в повній мірі відповідають приписам законодавства з питань митної справи та правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 04.08.2021 у справі № 520/3421/19, яка сформована у справах щодо правомірності рішень про коригування митної вартості.

Також відповідач зазначив, що склад та розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції є не обґрунтованим.

Позивач у письмових поясненнях, які надійшли до суду апеляційної інстанції 13.03.2024, зокрема, наголошує, що зазначення у відзиві заперечення на попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» понесло та очікує понести у зв`язку з розглядом апеляційної скарги, є передчасним, оскільки ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» разом з апеляційною скаргою не надавало жодних доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, позивач до письмових пояснень додав докази понесення витрат на професійну правничу допомогу та просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці судові витрати у розмірі 18164,00 грн, понесені за розгляд справи № 320/13004/21 у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» (місцезнаходження: 08294, Київська обл., м. Буча, вул. Яблунська, буд. 84, ідентифікаційний код 43536537) зареєстроване в якості юридичної особи 27.02.2020, номер запису 0001541 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

08.02.2021 між Акціонерним товариством «Нью Гласс», компанією, зареєстрованою в Республіці Болгарія, (далі - продавець), та ТОВ «Юнігласс Україна» укладений договір купівлі-продажу №S2021/001 UU (далі - договір), відповідно до пунктів 1.1-1.4, 2.1, 2.2, 4.1-4.3, 4.5, 5.1, абзацу першого пункту 11.5 якого продавець згоден виготовити й поставити позивачу, а позивач згоден купити (прийняти та оплатити) в продавця порожній скляний посуд в асортименті.

Номенклатура, кількість та ціна товару вказуються в додатках до договору, які є невід`ємною частиною договору.

Продавець здійснює відвантаження товару в терміни й в обсягах, зазначених у додатках до договору.

Товар передається у власність позивача. Перехід права власності на товар здійснюється з моменту передачі товару на підставі товаротранспортної накладної та інших супровідних документів на товар. Датою переходу права власності на товар є дата підписання товаротранспортної накладної про передачу товару перевізнику представником продавця.

Ціна на товар, встановлена в додатку, визначається в євро і включає витрати на пакування, завантаження та маркування. Товар буде поставлено на умовах FCA м. Новий Пазар, Республіка Болгарія (Incoterms 2020).

Якщо інший порядок оплати не вказаний у відповідному додатку до договору, позивач зобов`язаний здійснити оплату за товар на наступних умовах: відтермінування 120 (сто двадцять) календарних днів із дати відвантаження. Валюта договору - євро. Якщо ціна та будь-які відповідні податки не будуть повністю сплачені у встановлений термін, не зачіпаючи жодних інших прав або засобів захисту продавця та не обмежуючи його права вимагати більшої суми збитків, продавець має право вимагати сплати неустойки за будь-яку несплачену суму, починаючи з дати прострочення платежу до дати повного погашення платежу, в сумі 0,1% за кожен день затримки платежу, але не більше 10% від простроченої суми.

Товар поставляється позивачу партіями на умовах, вказаних у відповідному додатку до договору.

Терміни поставки узгоджуються сторонами у відповідному додатку до договору.

Датою поставки товару продавцем і переходу всіх ризиків до позивача щодо товару вважається дата підписання товаротранспортної накладної про передачу товару представником продавця, з одного боку, й перевізника, з іншого боку.

Позивач має право уповноважити третю сторону отримувати й приймати товар.

З кожним відвантаженням партії товару продавець надає позивачу наступні документи (в залежності від виду транспорту поставки): міжнародну транспортну накладну (CMR) або залізничну накладну встановленого зразка; паспорт якості; сертифікат відповідності; рахунок-фактуру; сертифікат EUR1.

Договір дійсний до 31.12.2022 з моменту його підписання, з правом пролонгації. Якщо жодна зі сторін не менш, ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дати припинення дії договору не повідомить іншу сторону про свій намір припинити цей договір, то договір вважається автоматично продовженим сторонами на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах.

15.03.2021 продавець та позивач уклали додаткову угоду №1 до договору (далі - додаткова угода), відповідно до пунктів 1 та 3 якої виклали пункт 1.1 у новій редакції та погодили, зокрема, що продавець згоден виготовити й поставити позивачу, а позивач згоден купити (прийняти та оплатити) в продавця порожній скляний посуд в асортименті.

Продавець надає позивачу ексклюзивне право продавати продукцію, вироблену продавцем зараз чи в майбутньому, на території України, а позивач з цим погоджується продавати та розповсюджувати товари в Україні.

Додаткова угода набуває законної сили з 01.04.2021 та є невід`ємною частиною договору.

02.04.2021 на виконання положень договору продавець та позивач уклали додаток №2 (далі - специфікація), відповідно до якого продавець зобов`язався поставити позивачу скляний посуд в асортименті на загальну суму 15356,16 євро.

Відповідно до пунктів 2 та 3 специфікації сторони погодили умови доставки - FCA м. Новий Пазар, Республіка Болгарія та умови оплати - відтермінування 60 календарних днів із дати відвантаження.

09.04.2021 продавець виставив позивачу до сплати інвойс № на загальну суму 15356,16 євро. Відповідно до інвойса № від 09.04.2021 товар постачається на умовах FCA м. Новий Пазар, Республіка Болгарія, а умови оплати - протягом 60 календарних днів.

14.04.2021 позивачем до Київської митниці Держмитслужби подано митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100530/2021/317016, у графах 31 якої позивачем був зазначений товар, придбаний за специфікацією та інвойсом № від 09.04.2021 (далі - товар).

Відповідно до граф 20, 22 та 42 митної декларації ІМ40ДЕ №UA100530/2021/317016 від 14.04.2021 загальна вартість товару складає 15356,16 євро, а його поставка відбувалася на умовах FCA м. Новий Пазар, Республіка Болгарія.

У той же час, з матеріалів справи слідує, що позивач здійснив перевезення товару автомобілем із м. Новий Пазар, Республіка Болгарія до місця ввезення на митну територію України (пункту пропуску «Порубне»). Розмір таких витрат склав 21300,00 грн, що підтверджується довідкою про транспортні витрати №14.04.21-01 від 14.04.2021, виданою Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 .

Отже, загальна митна вартість товару, визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту), склала в гривневому еквіваленті станом на день подання позивачем митної декларації щодо товару 14.04.2021 - 532994,90 грн (15356,16 євро х 33,3218 + 21300,00 грн).

Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 52 МК України декларація митної вартості подається у разі якщо покупець та продавець пов`язані між собою.

14.04.2021 позивач, ураховуючи те, що він є пов`язаною особою з продавцем, який є його засновником, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, подав декларацію митної вартості до митної декларації ІМ40ДЕ №UA100530/2021/317016 від 14.04.2021, у графах 9(а) та 9(б) якої зазначив про пов`язаність продавця й позивача та про те, що взаємозалежність продавця та позивача не вплинула на ціну товару.

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу подані, зокрема:

- (0271) пакувальний лист продавця на товар б/н від 09.04.2021;

- (0380) рахунок-фактура (інвойс) № від 09.04.2021;

- (0730) автотранспортна накладна №001759 від 12.04.2021;

- (0954) сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №А им від 12.04.2021;

- (3007) документ, що підтверджує вартість перевезення товару, - довідка про транспортні витрати №14.04.21-01 від 14.04.2021, видана Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 ;

- (4103) специфікація;

- (4104) договір.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в митній декларації ІМ40ДЕ №UA100530/2021/317016 від 14.04.2021 митної вартості товарів, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що ним проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких уже здійснено, в тому числі країною виробництва яких є Республіка Болгарія. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товару є значно нижчою за вартість ввезеного на митну територію України посуду столового, скляного, для пиття. Отже, митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і позивачем вплинув на заявлену декларантом митну вартість оцінюваного товару.

Посилаючись на положення частин третьої та четвертої статті 53 МК України, митний орган витребував від позивача наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

14.04.2021 позивач на вказаний запит надав відповідачу свій лист №06/2021 від 14.04.2021, разом із яким надав: додаткову угоду, виписку з бухгалтерської документації позивача №07/2021 від 14.04.2021, оборотно-сальдову відомість за період із 01.02.2021 по 14.04.2021 у розрізі розрахунків з продавцем, виписку з бухгалтерського обліку позивача по продажу товарів за період із 08.02.2021 по 14.04.2021, прайс-лист позивача б/н від 14.04.2021, лист-калькуляцію продавця б/н від 14.04.2021.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в митній декларації ІМ40ДЕ №UA100530/2021/317016 від 14.04.2021 митної вартості товарів, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що з додатково наданих позивачем додаткової угоди та пояснень керівника імпортера видно, що з 01.04.2021 позивач є єдиним офіційним постачальником товару продавця, а тому не можуть бути використані для підтвердження митної вартості товару.

При цьому, відповідно до приміток до статті 7 ГАТТ 1947 року стандартне розуміння «умов повної конкуренції» дозволяє митним органам не враховувати при розгляді ціни спеціальні знижки лише для ексклюзивних агентів, яким відповідно до умов додаткової угоди є позивач.

Додатково надана виписка з бухгалтерського обліку позивача по продажу товарів за період із 08.02.2021 по 14.04.2021 без надання банківських документів, що стосуються відчуження подібних товарів попереднього митного оформлення, не може бути використана митним органом для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки даний документ не відображає інформацію про видаткові документи, на підставі яких фактично відбувалась реалізація товарів на митній території України. МК України передбачає надання бухгалтерських та банківських документів продавця в сукупності задля того, щоб митний орган міг впевнитись у реальних цінах продажу товару, отримання від покупців фактичних коштів за такі товари та підтвердження цих процесів достовірними та належними доказами.

У листі позивача №06/2021 від 14.04.2021 зазначено, що надається копія митної декларації країни відправлення, яка фактично не долучена.

Посилаючись на положення частин третьої та четвертої статті 53 МК України, митний орган повторно витребував від позивача наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів: висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам.

15.04.2021 позивач на вказаний запит надав відповідачу свій лист №08/2021 від 15.04.2021, разом із яким надав: видаткові накладні №90035489 від 07.04.2021, №90035552 від 09.04.2021, №90035553 від 09.04.2021, №90035554 від 09.04.2021, №90035609 від 12.04.2021, №90035679 від 14.04.2021, податкову накладну №7 від 09.03.2021, оборотно-сальдову відомість позивача за період із 01.04.2021 по 30.04.2021 щодо розрахунків із ТОВ «Фарграс Баранівка», лист продавця, копію експортної митної декларації №21BG002008АА473710 від 12.04.2021.

16.04.2021 Київською митницею Держмитслужби прийняте спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA100530/2021/000005/2, згідно з яким відповідач, застосувавши другорядний метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 2б), заявлену позивачем митну вартість товару №1 в митній декларації ІМ40ДЕ №UA100530/2021/317016 від 14.04.2021 скоригував із 8877,74 євро до рівня 14186,75 євро, товару №3 - з 2407,64 євро до рівня 4294,62 євро, та, застосувавши резервний метод (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товару №2 в митній декларації ІМ40ДЕ №UA100530/2021/317016 від 14.04.2021 скоригував із 4710,00 євро до рівня 6346,68 євро.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що у поданій до митного оформлення декларації митної вартості до митної декларації ІМ40ДЕ №UA100530/2021/317016 від 14.04.2021 зазначено, що позивач та продавець пов`язані між собою.

На виконання вимог пунктів 2.4 та 2.5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митного органу з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України №689 від 11.09.2015 (далі - Методичні рекомендації), митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких уже здійснено, в тому числі країною виробництва яких є Республіка Болгарія. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товару є значно нижчою за вартість ввезеного на митну територію України посуду столового, скляного, для пиття. Отже, митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і позивачем вплинув на заявлену декларантом митну вартість оцінюваного товару.

З додатково наданих позивачем додаткової угоди та пояснень керівника імпортера видно, що з 01.04.2021 позивач є єдиним офіційним постачальником товару продавця, а тому не можуть бути використані для підтвердження митної вартості товару.

При цьому, відповідно до приміток до статті 7 ГАТТ 1947 року стандартне розуміння «умов повної конкуренції» дозволяє митним органам не враховувати при розгляді ціни спеціальні знижки лише для ексклюзивних агентів, яким відповідно до умов додаткової угоди є позивач.

Додатково надана виписка з бухгалтерського обліку позивача по продажу товарів за період із 08.02.2021 по 14.04.2021 без надання банківських документів, що стосуються відчуження подібних товарів попереднього митного оформлення, не може бути використана митним органом для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки даний документ не відображає інформацію про видаткові документи, на підставі яких фактично відбувалась реалізація товарів на митній території України. МК України передбачає надання бухгалтерських та банківських документів продавця в сукупності задля того, щоб митний орган міг впевнитись у реальних цінах продажу товару, отримання від покупців фактичних коштів за такі товари та підтвердження цих процесів достовірними та належними доказами.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 53 МК України позивачем не подано такі додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів проведено консультацію, в ході якої декларанту запропоновано подати цінову інформацію щодо вартості подібних товарів. Відповідно до частини другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Стосовно товару №1, задекларованого в митній декларації ІМ40ДЕ №UA100530/2021/317016 від 14.04.2021, метод 2а не може бути застосований у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні товари; митна вартість визначена за методом 2б, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості подібного товару за митною декларацією №UA500500/2021/3847 від 01.02.2021 - «посуд столовий, скляний, для пиття». Виробник: New Glass JSC, торгова марка «Uniglass HGI», країна виробництва: Республіка Болгарія. Умови поставки: FCA м. Новий Пазар, Республіка Болгарія. Кількість: 48 312 шт. Митна вартість за одиницю складає 0,347 євро за 1 шт.

Стосовно товару №2, задекларованого в митній декларації ІМ40ДЕ №UA100530/2021/317016 від 14.04.2021, методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації про вартість операцій на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що прийнята митним органом; методи 2в і 2г - не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом із врахуванням обмежень, передбачених частиною третьою статті 64 МК України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості товарів за митною декларацією №UA100660/2021/40185 від 25.01.2021 - «посуд столовий, стакан для пиття скляний на ніжці». Виробник: New Glass JSC, країна виробництва: Республіка Болгарія. Умови поставки: FCA м. Новий Пазар, Республіка Болгарія. Митна вартість за одиницю складає 0,3944 євро за 1 шт.

Стосовно товару №3, задекларованого в митній декларації ІМ40ДЕ №UA100530/2021/317016 від 14.04.2021, метод 2а не може бути застосований у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні товари; митна вартість визначена за методом 2б, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості подібного товару за митною декларацією №UA500500/2021/1062 від 13.01.2021 - «посуд столовий, скляний, склянка для морозива». Виробник: New Glass JSC, торгова марка «Uniglass HGI», країна виробництва: Республіка Болгарія. Умови поставки: FCA м. Новий Пазар, Республіка Болгарія. Кількість: 2 592 шт. Митна вартість за одиницю складає 0,297 євро за 1 шт. з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Київська митниця Держмитслужби видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100530/2021/000289 від 16.04.2021.

З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100530/2021/317462 від 16.04.2021 та митний орган прийняв рішення про випуск товару під грошову заставу для забезпечення сплати митних платежів (фінансову гарантію) в розмірі 59128,94 грн.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, зазначивши, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA100530/2021/000005/2 від 16.04.2021 діяв на підставі закону, в межах своїх повноважень, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та з дотриманням всіх інших принципів, зазначених у статті 2 КАС України.

Зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що включені позивачем додаткові витрати на перевезення спірного товару автомобілем із м. Новий Пазар, Республіка Болгарія до митного кордону України в розмірі 21300,00 грн не можна вважати такими, що базуються на об`єктивних та документально підтверджених даних, та такими, що можуть бути перевірені, адже позивачем не надано доказів існування договірних правовідносин щодо організації та перевезення спірного товару між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 і позивачем, а використана позивачем довідка про транспортні витрати №14.04..21-01 від 14.04.2021, видана Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , не є достовірним та достатнім доказом понесених позивачем додаткових витрат, ураховуючи перевезення спірного товару саме Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 .

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не надав доказів, які б у силу частини вісімнадцятої статті 58 МК України підтверджували, що задекларована позивачем митна вартість спірного товару є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією зі спірним товаром:

1) вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну;

2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 МК України;

3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 МК України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Засади митної справи, зокрема, правовий статус митних органів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України від 13 березня 2012 р. № 4495-VI (далі Митний кодекс) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та іншими законами України.

Відповідно до статті 1 Митного кодексу законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1947 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Згідно з пунктом 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1947 року під "дійсною вартістю" варто розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Відповідно до пункту 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1947 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з частинами першою - третьою статті 318 Митного кодексу митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до статті 4 Митного кодексу ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку; декларант особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування; декларація митної вартості документ встановленої форми, що подається декларантом і містить відомості щодо митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України чи стосовно яких змінюється митний режим; митна декларація заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури; митний контроль сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 49 Митного кодексу митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 Митного кодексу відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з статтею 51 Митного кодексу митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 52 Митного кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частиною п`ятою статті 58 Митного кодексу передбачено, що ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною другою статті 54 Митного кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Під час визначення митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 Митного кодексу, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди із застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі ГААТ).

Відповідно до частини другої статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 Митного кодексу).

Відповідно до статті 257 Митного кодексу декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Під час застосування письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Згідно з частиною сьомою статті 257 Митного кодексу перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 54 Митного кодексу митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. У випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, що підтверджують митну вартість товарів, є (частина друга статті 53 Митного кодексу): 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною п`ятою статті 53 Митного кодексу забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Така норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 р. № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина третя статті 53 Митного кодексу).

Відповідно до частини третьої статті 58 Митного кодексу у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 64 Митного кодексу у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями статті 64 Митного кодексу, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями статті 64 Митного кодексу на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з частиною другою статті 55 Митного кодексу прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу можна дійти висновку, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, зокрема, якщо подані до митного оформлення документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, позаяк з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31.03.2015 у справі № 21-53а15 та у справі № 21-127а15, з якою погодився Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 у справі № 804/15455/15.

Отже, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 826/614/16 наголосив, що стала судова практика вирішення подібних правовідносин визначає прямий обов`язок митного органу, у випадках повідомлення декларанта про необхідність надати додаткові документи, обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів із суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Разом з тим, Верховний Суд у зазначеній вище справі наголосив, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що у оскаржуваному рішенні про коригування заявленої позивачем митної вартості товарів, підставою для відмови зазначено: "документи, подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять розбіжності».

Суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс) / рахунок-проформа, якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом, а саме: статтею 53, заборонено.

Матеріали справи свідчать, що у графі 33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів № UA100530/2021/000005/2 від 16.04.2021 Київська митниця визначила такі обставини, які стали підставами для коригування митної вартості оцінюваних товарів:

1) За результатами порівняння рівня заявленої митної вартості оцінюваного товару з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, в тому числі країною виробництва яких є Болгарія, встановлено, що заявлена митна вартість оцінюваного товару є значно нижчою за вартість ввезених на митну територію України посуду столового, скляного, для пиття. У зв`язку з цим у митного органу виникли обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем та покупцем вплинув на заявлену ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» митну вартість оцінюваних товарів.

2) Додатково надана під час митного оформлення Додаткова угода № 1 до Договору купівлі-продажу № S2021/001 UU від 08.02.2021 між імпортером ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та постачальником NEW GLASS JSC (Болгарія), а також пояснення ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА», підтверджують те, що з 01.04.2021 ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» є єдиним офіційним постачальником товару NEW GLASS JSC. Відповідно до ст.VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару, і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно з положеннями приміток до ст. 7 ГАТТ 1947 стандартне розуміння «умов повної конкуренції» дозволяє митним органам не враховувати при розгляді ціни, які включають спеціальні знижки лише для ексклюзивних агентів, яким відповідно до умов Додаткової угоди № 1 до Договору купівлі-продажу № S2021/001 UU від 08.02.2021 є ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА».

3) Додатково надана виписка з бухгалтерського обліку по продажу товарів за період 08.02-14.04.2021 без надання банківських документів, що стосуються відчуження подібних товарів попереднього митного оформлення не може бути використана митним органом для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки даний документ не відображає інформацію про видаткові документи, на підставі яких фактично відбулась реалізація товарів на митній території України. Митний кодекс передбачає надання бухгалтерських та банківських документів продавця у сукупності задля того, щоб митний орган міг упевнитися в реальних цінах продажу товару отримання від покупців фактичних коштів за такі товари та підтвердження цих процесів достовірними та належними доказами.

4) Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.53 МК України не надано такий додатковий документ - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Правовою підставою для коригування митної вартості товарів відповідно до графи 33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів № UA100530/2021/000005/2 від 16.04.2021 Київська митниця визначила п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України.

Так, згідно з п.2 ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У свою чергу, суд першої інстанції в обґрунтування наявності фактичних підстав для коригування митної вартості товарів встановив наступне та дійшов таких висновків.

1) Включені ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» додаткові витрати на перевезення спірного товару автомобілем із м. Новий Пазар, Республіка Болгарія до митного кордону України в розмірі 21300,00 грн. не можна вважати такими, що базуються на об`єктивних та документально підтверджених даних, та такими, що можуть бути перевірені, адже ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» не надано доказів існування договірних правовідносин щодо організації та перевезення спірного товару між ФОП ОСОБА_1 і ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА», а використана ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» довідка про транспортні витрати №14.04.21-01 від 14.04.2021, видана ФОП ОСОБА_1 , не є достовірним та достатнім доказом понесених ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» додаткових витрат, ураховуючи перевезення спірного товару саме ФОП ОСОБА_2

2) ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» ані під час надання до митного органу митної декларації, ані під час надання додаткових документів у відповідь на запити митного органу не надав митному органу докази, які б у силу ч.18 ст.58 МК України підтверджували, що задекларована ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» митна вартість спірного товару є близькою до вартості однієї із нижченаведених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією зі спірним товаром:

1. Вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну;

2. Митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 МК України;

3. Митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 МК України.

3) Калькуляції постачальника (виробника) спірного товару NEW GLASS JSC від 14.04.2021 та довідка NEW GLASS JSC щодо вартості продажу товарів в інші країни підтверджують відсутність впливу пов`язаності покупця ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та продавця NEW GLASS JSC на митну вартість спірного товару, оскільки довідка NEW GLASS JSC щодо вартості продажу товарів в інші країні не містить дати його формування та умов поставки цих товарів, а калькуляції постачальника (виробника) спірного товару NEW GLASS JSC від 14.04.2021 не містить такої складової як завантаження товарів на транспортний засіб, хоча за умовами п.2.1 спірного Договору купівлі-продажу № S2021/001 UU від 08.02.2021 між ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та NEW GLASS JSC витрати на завантаження входять у ціну товару. У зв`язку з цим ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» не спростувало сумніви митного органу щодо того, що пов`язаність NEW GLASS JSC та ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» (в якого є ексклюзивне право на ввезення та продаж товарів в Україні) не вплинула на рівень митної вартості спірного товару.

Також, суд першої інстанції в оскаржуваному рішення вказав правову підставу для коригування митної вартості товарів п.3 ч.6 ст.54 МК України, відповідно до якого митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність договірних правовідносин між ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та експедитором ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.

Поставка спірних товарів відбувалася на умовах FCA м. Новий Пазар (Болгарія, Incoterms 2020), що передбачено у:

- п.2.1 Договору купівлі-продажу № S2021/001 UU від 08.02.2021 між ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та NEW GLASS JSC;

- Додатку № 2 від 02.04.2021 до Договору (специфікація);

- інвойсі № від 09.04.2021;

- пакувальному листі від 09.04.2021.

Поставка на умовах FCA м. Новий Пазар (Болгарія, Incoterms 2020) передбачає, що товар вважається переданим залученому ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» перевізнику в м. Новий Пазар, Болгарія.

Отже, витрати на транспортування спірного товару до митної території України не включені в інвойсну ціну спірного товару, однак згідно з п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України включаються до митної вартості спірного товару.

Так, як зазначає позивач, з метою транспортування товару за Договором купівлі-продажу № S2021/001 UU від 08.02.2021 між ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та NEW GLASS JSC, ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» залучило експедитора ФОП ОСОБА_1 . Задачею експедитора ФОП ОСОБА_1 визначено підбір перевізників та організація процесу перевезення (транспортно-експедиторські послуги). У зв`язку з чим, між ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір-доручення про транспортно-експедиторське обслуговування № А 0006 від 05.02.2021.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України (документи, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості) одними із документів, що підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

На виконання вимог п. 6 ч.2 ст. 53 МК України ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» надало:

- транспортний (перевізний) документ, а саме міжнародну товарно-транспортну накладну CMR A № 0001759 від 12.04.2021;

- документ, що містить відомості про вартість перевезення, а саме: довідку експедитора ФОП ОСОБА_1 про транспортні витрати № 14.04.21-01 від 14.04.2021.

Довідка ФОП ОСОБА_1 містить відомості про:

- міжнародну транспортну накладну CMR A № 0001759 від 12.04.2021 року, по якій здійснювалася поставка спірного товару;

- транспортні засоби, якими здійснювалася поставка спірного товару, НОМЕР_2/НОМЕР_3, що співпадає з відомостями про транспортні засоби, вказані в самій CMR A № 0001759 від 12.04.2021;

- перевізника ФОП ОСОБА_2 , код НОМЕР_1 , що співпадає з відомостями про перевізника, вказані в самій CMR A № 0001759 від 12.04.2021;

- вартість перевезення до митної території України - 21300,00 грн;

- вартість перевезення на митній території України - 12020,00 грн.

- вартість експедиторських послуг - 3500,00 грн.

Отже, зазначена довідка ФОП ОСОБА_1 містить відомості про вартість перевезення поза митною територією України та є достатнім і належним доказом витрат на транспортування спірного товару згідно з положеннями п.6 ч.2 ст.53 МК України.

Твердження суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про те, що оскільки в CMR A № 0001759 від 12.04.2021 вказаний перевізником ФОП ОСОБА_2 , в той час як довідка про транспортні витрати видана ФОП ОСОБА_1 , то документи на підтвердження витрат на транспортування не є достовірними та об`єктивними, є безпідставним, з огляду на таке.

У міжнародних товарних накладних (CMR) вказується безпосередній перевізник вантажу, а не експедитор. ФОП ОСОБА_1 є експедитором, який здійснює підбір перевізників для транспортування спірного товару, а не є безпосереднім перевізником. Тому у CMR A № 0001759 від 12.04.2021 ФОП ОСОБА_1 не може бути вказаний, оскільки це суперечитиме Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.

Як зазначає позивач, Договір-доручення про транспортно-експедиторське обслуговування № А 0006 від 05.02.2021 між ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та ФОП ОСОБА_1 . митному надавався органу у попередній поставці, що підтверджується обома митними деклараціями, які складалися у спірному митному оформленні № UA100530/2021/317016 від 14.04.2021 та № UA100530/ від 16.04.2021.

На додаткових аркушах обох митних декларацій зазначено про договір А 0006 від 05.02.2021 з кодом документа 4301, біля якого стоїть літера «m».

Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 № 651, при внесенні до графи відомостей про документ, який надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення товарів із застосуванням МД, перед кодом такого документа проставляється символ «m».

Окрім того, відсутність довідки ФОП ОСОБА_1 про транспортні витрати, або Договору-дорученням № А0006 про транспортно-експедиторське обслуговування від 05лютого 2021 року та інформація про перевізника, відмінного від того, який зазначений у CMR, не було підставою та обґрунтуванням для коригування митної вартості товару у спірному рішенні.

Тобто, задекларовані ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» витрати на транспортування, як складова митної вартості товару, митним органом під сумнів не ставились.

З огляду на викладене, необґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що включені ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» додаткові витрати на перевезення спірного товару в розмірі 21300,00 грн. не можна вважати такими, що базуються на об`єктивних та документально підтверджених даних.

Щодо висновків суду першої інстанції про законність коригування митної вартості товарів через неподання ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» документів, передбачених у ч.18 ст.58 МК України та через неналежність документів виробника NEW GLASS JSC, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» не надало митному органу доказів згідно з ч.18 ст.58 МК України, а надані калькуляції NEW GLASS JSC та довідка NEW GLASS JSC щодо вартості продажу товарів в інші країни не підтверджують відсутність впливу пов`язаності покупця та продавця на визначення митної вартості спірного товару, тому ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» не спростувало сумніви митного органу, що пов`язаність покупця та продавця вплинула на визначення митної вартості спірного товару.

На переконання суду, ненадання документів згідно з ч.18 ст.58 МК України саме по собі не може бути підставою для коригування митної вартості товарів. А надані під час митного оформлення калькуляції NEW GLASS JSC та довідка NEW GLASS JSC щодо вартості продажу товарів в інші країні є належними доказами, які в сукупності з іншими документами митного оформлення підтверджують те, що пов`язаність ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та NEW GLASS JSC не вплинула на визначення митної вартості товарів.

Так, згідно з ч.18 ст.58 МК України при продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами: (1) вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; (2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу; (3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.

Згідно з ч. 20 ст. 58 МК України порівняння з вартістю операцій, зазначених у п.п. 1-3 ч.18 ст.58 МК України, здійснюється за ініціативою декларанта або уповноваженої ним особи. Вартість цих операцій не може використовуватися замість вартості операцій з оцінюваними товарами.

Поряд з цим, згідно з ч.12 ст.58 МК України той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у ч.12 ст.58 МК України, вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце (ч.13 ст.58 МК України).

Відповідно до ч.14 ст.58 МК України у разі відсутності обґрунтувань з боку митного органу необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у ч.18 ст.58 МК України, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Отже, положення ч.18 ст.58 МК України у взаємозв`язку з іншими положеннями ст.58 МК України слід розуміти так, що за наявності у митного органу достатніх підстав вважати, що взаємозв`язок вплинув на ціну товарів, митний орган повинен витребувати додаткові документи, що передбачені ч.4 ст.53 МК України, розглянути обставини продажу, відповідно до вимог ч.12 ст.58 МК України та надати декларанту письмові обґрунтування щодо такого впливу (ч.13 ст.58 МК України), а декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв`язку (ч.15 ст.58 МК України).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що докази відсутності впливу взаємозв`язку сторін зовнішньоекономічного договору на ціну товару має надати саме декларант на стадії подання митної декларації та обрання основного методу визначення ціни товару, а також у відповідь на відповідний запит митного органу щодо надання додаткових документів для підтвердження заявленого рівня митної вартості товарів.

До подібного правового висновку неодноразово приходив Верховний Суд у своїх постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 30.07.2021 та 26.04.2023 у справі №813/1024/18, від 24.02.2023 у справі №826/15230/16.

З матеріалів справи вбачається, що продавець та позивач є пов`язаними особами, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких продавець володіє часткою в 99% (784819,53 грн / 792747,00 грн) у статутному капіталі позивача, та декларацією митної вартості до митної декларації IM40ДЕ №UA100530/2021/317016 від 14.04.2021, в якій позивачем самостійно задекларовано його пов`язаність із продавцем.

У свою чергу, позивач надав відповідачу докази відсутності впливу взаємозв`язку сторін зовнішньоекономічного договору на ціну товару.

Так, на запит митного органу ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА», серед іншого, надало калькуляцію виробника спірного товару NEW GLASS JSC від 14.04.2021.

Калькуляція підписана виконуючим директором NEW GLASS JSC Filippos Tsagkarakis та членом правління NEW GLASS JSC Sirma Andonova-Georgieva, на калькуляції є печатка NEW GLASS JSC. В калькуляціях передбачено всі статті витрат та прибутку, які включені в інвойсну ціну спірного товару, в тому числі послуги третіх осіб та вартість робочої сили.

Отже, калькуляції включають роботи з навантаження спірного товару, який згідно з Договором купівлі-продажу № S2021/001 UU від 08.02.2021 між ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та NEW GLASS JSC поставляється на умовах FCA м. Новий Пазар.

Також на запит митного органу ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА», серед іншого, надало довідку (лист) NEW GLASS JSC щодо вартості продажу товарів в інші країни.

У спірному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100530/2021/000005/2 від 16.04.2021 митний орган не зазначав, що ця довідка є неналежною. Тобто, митний орган розцінив цю довідку як належний документ.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що до таких довідок, які видають нерезиденти постачальники, МК України не висуває жодних вимог по формі та змісту. А тому відсутність на такій довідці дати не робить такий документ недійсним.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» не спростувало наявність впливу пов`язаності ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та NEW GLASS JSC на визначення митної вартості спірних товарів, з підстав не подання доказів згідно з ч.18 ст.58 МК України і надало неналежні калькуляцію та довідку NEW GLASS JSC, є безпідставними.

Крім того, митний орган у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100530/2021/000005/2 від 16.04.2021, всупереч вимогам ч.13 ст.58 МК України, не навів обґрунтування, яким чином пов`язаність ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та NEW GLASS JSC вплинула на визначення митної вартості спірного товару. Вказівка на результати порівнянь з іншими митними оформленнями за попередній періоди та на те, що ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» є ексклюзивним продавцем товару NEW GLASS JSC в Україні, жодним чином не обґрунтовує наявність впливу пов`язаності компаній на визначення митної вартості товарів.

Щодо наведених у графі 33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів № UA100530/2021/000005/2 від 16.04.2021 підстав для коригування, колегія суддів у цілому зазначає наступне.

У графі 33 спірного рішення митний орган зазначає, що у нього виникли обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем та покупцем вплинув на заявлену ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» митну вартість оцінюваних товарів (за результатами порівняння).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відомості з інформаційних баз даних митного органу мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується товарів i умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. Розбіжність між рівнями митної вартості також не є доказом того, що пов`язаність продавця та покупця вплинула на митну вартість товарів.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанови від 23.11.2022 у справі № 810/2547/17, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17).

У постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 815/2162/17 зазначено про те, що доводи митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.

Отже, результати порівняння заявленої митної вартості спірного товару з митною вартістю подібного (ідентичного, аналогічного, схожого) товару, митне оформлення якого здійснено раніше, не можуть бути підставою для коригування митної вартості спірного товару.

Також у графі 33 спірного рішення митний орган зазначає, що відповідно до приміток до ст.7 ГАТТ 1947 стандартне розуміння «умов повної конкуренції» дозволяє митним органам не враховувати при розгляді ціни, які включають спеціальні знижки лише для ексклюзивних агентів, яким відповідно до умов Додаткової угоди № 1 до Договору купівлі-продажу № S2021/001 UU від 08.02.2021 є ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА».

При цьому, митний орган у спірному рішенні не надав ні обґрунтувань, ні посилань на відповідні документи, які б підтверджували, що ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» має відповідні знижки на спірний товар.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з наданою під час митного оформлення Додатковою угодою № 1 до Договору купівлі-продажу № S2021/001 UU від 08.02.2021 між імпортером ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та постачальником NEW GLASS JSC, з 01.04.2021 року ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» отримує ексклюзивне право продавати продукцію NEW GLASS JSC. Водночас ця Додаткова угода № 1 не передбачає жодних знижок. Більше того, ця Додаткова угода № 1 передбачає, що ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» не діє як працівник чи агент постачальника NEW GLASS JSC, а діє незалежно.

Крім того, пункт 3 Додаткової угоди № 1 передбачає, що за згоди ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» постачальник NEW GLASS JSC може напряму поставляти вироблений товар третім особам.

Наявність такої Додаткової угоди № 1 та наявність у ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» ексклюзивного права продавати товар NEW GLASS JSC в Україні ніяк не впливає на «умови повної конкуренції», адже інші суб`єкти господарювання в Україні не обмежені продавати скляний посуд, для пиття, який виготовлений іншими, ніж NEW GLASS JSC, компаніями.

Отже, безпідставним є посилання митного органу в спірному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100530/2021/000005/2 від 16.04.2021 на примітки до ст.7 ГАТТ, адже ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» та NEW GLASS JSC хоч і є пов`язаними особами, але доказів на підтвердження обмеження «умов повної конкуренції» та наявності спеціальних знижок матеріали справи не містять.

Крім вказаного у графі 33 спірного рішення митний орган зазначає, що додатково надана виписка з бухгалтерського обліку по продажу товарів за період 08.02-14.04.2021 без надання банківських документів, що стосуються відчуження подібних товарів попереднього митного оформлення не може бути використана митним органом для підтвердження заявленої митної вартості.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.53 МК України на обґрунтовану вимогу митниці необхідно надати «виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України».

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що в цьому пункті не зазначено, що повинні надаватися саме бухгалтерські та банківські документи, а лише виписка із них. Законодавство не передбачає встановленої форми такої виписки і не ставить залежність її визнання від назви документа. В такій виписці важливою є сама суть, - вона повинна відображати інформацію про відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України.

ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» виконало вимогу п.1 ч.4 ст.53 МК України - надало виписку із бухгалтерських документів, яка відображає інформацію про відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на територіїУкраїни, зокрема

- дату і номер документа (видаткової накладної), на підставі якої здійснювався продаж;

- артикул (графа код матеріалу);

- назву покупця;

- кількість, вагу;

- вартість за одиницю (ціна за штуку).

- загальну вартість відчуження.

Отже, митний орган мав змогу ідентифікувати дані виписки з бухгалтерського обліку із даними в інвойсі та поданій митній декларації, зокрема, за номерами артикулів.

З огляду на викладене, безпідставним є твердження митного органу в спірному рішенні про коригування митної вартості про те, що виписка з бухгалтерського обліку по продажу товарів за період 08.02-14.04.2021 не може бути використана. Крім того, ТОВ «ЮНІГЛАСС УКРАЇНА» на підтвердження відомостей виписки з бухгалтерського обліку надавало видаткові накладні, податкові накладні, оборотно-сальдові відомості.

Наприкінці, у графі 33 спірного рішення митний орган зазначає, що не надано такий додатковий документ - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Колегія суддів зазначає, що це не може бути підставою для коригування митної вартості товарів.

Так, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 року та низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові від 28 лютого 2020 у справі № 825/3763/15-а.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що відповідач не довів наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару, а саме: заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про його митну вартість та відсутність у документах, поданих до митного оформлення, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена, або підлягає сплаті за товари. Тому рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, при цьому сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на припущеннях та жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені. Позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які не мали розбіжностей, ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні та достовірні дані, що піддавалися обчисленню і підтверджували усі складові митної вартості імпортованого товару, а тому спірне рішення про коригування митної вартості є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Щодо розподілу судового збору, який передбачений ст. 139 КАС України, колегія суддів зазначає, що судовий збір, сплачений за подання адміністративного позову, в сумі 2270,00 грн та судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 2724,00 грн, а всього на суму 4994,00 грн, підлягає відшкодуванню позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо розподілу судових витрат за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

У апеляційній скарзі позивачем заявлено про попередній розмір судових витрат в розмірі 12000,00 грн, а у додаткових поясненнях у справі - 18 164,48 грн (судовий збір 2724,00 грн та правнича допомога 15440,00 грн).

У свою чергу, відповідач подав клопотання, в якому вказує, що ця справа не є справою значної складності, у зв`язку із чим заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції є необґрунтованим, неспівмірним та, як наслідок, не підлягає задоволенню.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 КАС України).

Згідно з частиною 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати (зокрема, витрати на професійну правничу допомогу) підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 9 статті 139 КАС України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон України №5076-VI).

Статтею 30 Закону України №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копії:

договору №85 про надання правової допомоги від 11.05.2021;

акту виконаних робіт №001016 від 06.03.2024 на суму 15440,00 грн (щодо надання послуг з підготовки апеляційної скарги та додаткових пояснень у цій справі);

рахунок на оплату юридичних послуг №001016 від 06.03.2024 на суму 15440,00 грн;

платіжну інструкцію №1457 від 07.03.2024 на суму 15440,00 грн.

Отже, сума витрат на правничу допомогу, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, складає 15440,00 грн.

Суд акцентує увагу на тому, що при вирішенні витання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та умови договору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2020 у справі №520/8489/19.

Зважаючи на те, що сума здійснених Митницею спірних донарахувань становить 59128,94 грн, розгляд даної справи відбувався у спрощеному позовному провадженні без виклику представників сторін, а також беручи до уваги, що додаткові пояснення не є документами, подання яких обов`язково передбачено спрощеним провадженням, суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними та завищеними.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що реальний та співмірний розмір витрат позивача на правничу допомогу, надану йому в межах розгляду даної справи, слід визначити в сумі 5000,00 грн., які, враховуючи приписи статті 139 КАС України та задоволення позову, належить стягнути на користь позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Отже, загальна сума судових витрат, які складається із судового збору та правничої допомоги, становить 9994,00 грн (4994,00 + 5000,00) та підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо розподілу судових витрат за надання правової допомоги в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року відкладено розгляд заяви представника позивача - адвоката Мазур Ірини Олександрівни про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в адміністративній справі №320/13004/21 до повернення адміністративної справи №320/13004/21 із Шостого апеляційного адміністративного суду, тому це питання має вирішуватися судом першої інстанції у порядку, передбаченому ст. 252 КАС України.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» до Житомирської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100530/2021/000005/2 від 16.04.2021.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігласс Україна" (; адреса місцезнаходження вул Яблунська, буд. 84 м. Буча, Київська область, 08294) понесені ним судові витрати в сумі 9994,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці (код ЄДРПОУ ВП 44005610; адреса місцезнаходження: 10003, м. Житомир, вул. Перемоги, буд. 25).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма