Справа № 420/22032/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/22032/23

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.,

повний текст судового рішення

складено 31.01.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білгород-Дністровської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Білгород-Дністровської міської ради (відповідач) з вимогою про визнання протиправною бездіяльності відповідача у відмові надати обґрунтовану відповідь на запит ОСОБА_1 про отримання публічної інформації від 31.07.2023 року та зобов`язання відповідача надати повну і обґрунтовану відповідь позивачу на запит про отримання публічної інформації від 31.07.2023 року, а саме: надати ОСОБА_1 інформацію щодо розміщення будівель, тимчасових споруд, мафів, дитячих атракціонів в парку (сквері) ОСОБА_2 , а також надати проектні матеріали або візуалізацію проекту парку (скверу) ОСОБА_2 , який розроблено для реконструкції парку (скверу) ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказала, що 31.07.2023 року позивач, після ознайомлення з розміщеними в електронній системі публічних закупівель Prozorro відомостями про відкритті торги щодо закупівлі Білгород-Дністровською міською радою послуг на проведення капітального ремонту скверу Михайлівський, який розташований біля будинку позивачка звернулася до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати інформацію щодо розміщення будівель, тимчасових споруд, мафів, дитячих атракціонів в парку (сквері) ОСОБА_2 , а також надати проектні матеріали або візуалізацію проекту парку (скверу) ОСОБА_2 , який розроблено для реконструкції парку (скверу) ОСОБА_2 . Відповідач отримав зазначений запит 31.07.2023 року. Не отримавши відповідь у зазначений чинним законодавством строк, позивач 08.08.2023 року повторно направила відповідачу запит на отримання публічної інформації. 10.08.2023 року, із порушенням строків надання відповіді, позивачу було надано відповідь на запит, в якій було зазначено про те, що до закінчення строку дії на території України воєнного стану, відстрочено терміни надання відповідей на запити про доступ до публічної інформації, за винятком запитів, що стосуються інформації стосовно воєнного стану, надання медичної допомоги та евакуації населення, а також інформації щодо довкілля, аварій, катастроф та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці громадян. Позивач зазначає, що зазначення відповідача у відповіді на запит про отримання публічної інформації із посиланням на правовий режим воєнного стану є необґрунтованим, а запитувана позивачем інформація не є конфіденційною та такою, що відповідно до вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не підлягає розголошенню.

Відповідач надав пояснення на позов, у яких вказав про невизнання вимог позивачки та зазначав, що позивач звертаючись до суду з цим позовом до Білгород-Дністровської міської ради яка не отримувала, не розглядала та не давала відповіді на запит позивачки про публічну інформацію, не обґрунтувала яким чином саме міська рада порушила права ОСОБА_1 і чому саме вона має відповідати за позовом, адже: - позивачем було направлено запит на отримання публічної інформації адресований на ім`я Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_3 ; - на вказаному запиті стоїть відмітка Загального відділу Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про отримання 31.07.2023 року; відповідь позивачу згідно бланку надана виконавчим комітетом №02-62/17 від 09.08.2023 року за підписом ОСОБА_3 , як голови виконавчого комітету. Відповідач зауважував, що Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради () та Білгород-Дністровська міська рада () є різними, самостійними юридичними особами, що вбачається з кодів ЄДРПОУ, наділеними законом різними повноваженнями. Щодо суті позову, відповідач у поясненнях вказував, що Білгород-Дністровська міська рада не є належним розпорядником запитуваної позивачкою інформації, не створював такої і не зобов`язаний створювати, а позовні вимоги зобов`язати міську раду надати таку інформацію є незаконними і необґрунтованими.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Білгород-Дністровської міської ради щодо розгляду запиту ОСОБА_1 від 31.07.2023 року.

Зобов`язано Білгород-Дністровську міську раду розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 31.07.2023 року.

На вказане рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, виклавши більшою мірою аналогічні доводи тим, що були вказані у відзиві на позовну заяву, відповідач вказує на те, що Білгород-Дністровська міська рада не є суб`єктом порушеного права і не була учасником спірних правовідносин, не допустила протиправної бездіяльності відносно позивачки, а судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги. Скаржник наголошує, що Білгород-Дністровська міська рада не є розпорядником запитуваної інформації, не створює і не володіє такою інформацією, що унеможливлює виконання судового рішення з досягненням позивачем бажаного результату, адже суд першої інстанції зобов`язав надати повну та обґрунтовану відповідь. При цьому, за доводами апелянта, позивачка не позбавлена права звернутись із відповідними запитами до належних розпорядників такої інформації, якими є виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради та КП «Білгород-Дністровське міське управління капітального будівництва».

Позивачка надала відзив на апеляційну скаргу Білгород-Дністровської міської ради у якому вказала на хибність та необґрунтованість доводів відповідача у справі, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги мотивуючи тим, що зазначені у доводах скаржника обставини є надуманими, не відповідають дійсності та встановленим обставинам справи. Твердження апелянта про те, що він не є розпорядником запитуваної інформації, як зауважує позивачка, не звільняє його від обов`язку діяти відповідно до вимог чинного законодавства та надавати обґрунтовані відповіді у визначені чинним законодавством строки. Неналежне виконання своїх обов`язків міським головою, працівниками Білгород-Дністровської міської ради або комунальним підприємством власниками яких є Білгород-Дністровська міська рада, не може бути підставою для порушення права запитувачів публічної інформації.

За приписами ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційним судом враховано, що у відзиві на апеляційну скаргу позивачкою вказувалось про розгляд справи з обов`язковою її участю. Втім, таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки воно є необгрунтованим, дана справа судом першої інстанції розглядалась за правилами ст. 262 КАС України. Відтак, керуючись приписами ч.1 ст. 311 КАС України, апеляційним судом дана справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.07.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 із запитом на отримання публічної інформації, в якому просила надати інформацію щодо розміщення будівель, тимчасових споруд, мафів, дитячих атракціонів в парку (сквері) ОСОБА_2 , а також надати проектні матеріали або візуалізацію проекту парку (скверу) ОСОБА_2 , який розроблено для реконструкції парку (скверу) ОСОБА_2 (аркуш справи 6).

Не отримавши відповідь на її запит, ОСОБА_1 повторно звернулася до Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 із запитом на отримання публічної інформації, в якому просила надати інформацію щодо розміщення будівель, тимчасових споруд, мафів, дитячих атракціонів в парку (сквері) Михайлівський, а також надати проектні матеріали або візуалізацію проекту парку (скверу) Михайлівський, який розроблено для реконструкції парку (скверу) Михайлівський (аркуші справи 8-9).

Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради позивачу листом №02-62-17, 02-62/21/17 від 09.08.2023 року повідомлено про те, що відповідно до ст. 34 Конституції України, ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 6, 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», беручи до уваги Указ Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», враховуючи роз`яснення Офісу Омбудсмена України від 30.03.2022 року, Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради прийнято рішення від 20.07.2022 року №259 «Про тимчасове відстрочення термінів надання відповідей на запити про доступ до публічної інформації». Згідно даного рішення, тимчасово, до закінчення строку дії на території України воєнного стану, відстрочено терміни надання відповідей на запити про доступ до публічної інформації, за винятком запитів, що стосуються інформації стосовно воєнного стану, надання медичної допомоги та евакуації населення, а також інформації щодо довкілля, аварій, катастроф та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці громадян. З огляду на викладене та враховуючи, що порушені питання у запиті позивача не відносяться до виняткових, позивачу відстрочено розгляд запиту про надання публічної інформації (аркуші справи 10-11).

Отримавши таку відповідь, позивачка вважала, що її права на отримання публічної інформації є порушеними, що зумовило звернення до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що від Білгород-Дністровської міської ради, до голови якої безпосередньо зверталась ОСОБА_1 на адресу позивача не надходило будь-якої відповіді на запит позивачки від 31.07.2023р., тобто запит ОСОБА_1 Білгород-Дністровською міською радою взагалі не розглянуто, чим допущено протиправну бездіяльність, у зв`язку із чим вважав наявними підстави для задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача розглянути запит позивачки на інформацію від 31.07.2023р.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам, а саме чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 40 Конституції України гарантовано усім право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Як визначено ч.1 ст.5 Закону України №2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон №2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.7 Закону №2657-ХІІ, право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено, головним чином, Законом України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

За приписами ст.1 Закону №2939- VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 12 вказаного Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI).

Пункт 4 статті 13 Закону №2939-VI передбачає, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

У відповідності до пункт 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

В силу вимог ст. 20, ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Так, відповідно до обставин даної справи, позивачка двічі, а саме - 31.07.2023 та не отримавши відповіді 08.08.2023р. скеровувала на ім`я Білгород-Дністровського міського голови Віталія Граждана запити на отримання публічної інформації.

Однак, як свідчать матеріали справи, та вірно було встановлено судом першої інстанції, від Білгород-Дністровської міської ради на адресу позивача не надходило будь-якої відповіді на його запит від 31.07.2023 року.

В контексті надання оцінки доводів скаржника, колегія суддів враховує ґрунтовні зауваження суду першої інстанції з приводу того, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, зокрема, якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

При цьому, відповіді від Білгород-Дністровської міської ради на запит позивача від 31.07.2023 року на адресу ОСОБА_1 не надійшло. Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що запит позивача від 31.07.2023 року взагалі не розглянуто, чим допущено протиправну бездіяльність Білгород-Дністровської міської ради.

Таким чином, враховуючи протиправну бездіяльність Білгород-Дністровської міської ради щодо розгляду запиту позивача від 31.07.2023 року, у суду першої інстанції були наявні всі підстави для зобов`язання Білгород-Дністровської міської ради розглянути запит на інформацію від 31.07.2023 року.

Колегія суддів враховує, що в матеріалах справи наявний лист від 09.08.2023р. за №02-62-17;02-62/17 Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, у якому за результатами попереднього розгляду запиту позивачки вказно про те, що згідно рішення Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 20.07.2022 року №259 «Про тимчасове відстрочення термінів надання відповідей на запити про доступ до публічної інформації», тимчасово, до закінчення строку дії на території України воєнного стану, відстрочено терміни надання відповідей на запити про доступ до публічної інформації, за винятком запитів, що стосуються інформації стосовно воєнного стану, надання медичної допомоги та евакуації населення, а також інформації щодо довкілля, аварій, катастроф та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці громадян. З огляду на викладене та враховуючи, що порушені питання у запиті позивача не відносяться до виняткових, позивачу відстрочено розгляд запиту про надання публічної інформації.

Однак, указаний лист не може свідчити про відсутність з боку відповідача Білгород-Дністровської міської ради протиправної бездіяльності щодо не розгляду запиту позивачки про інформацію, оскільки як вірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, прийняття внутрішніх рішень органом місцевого самоврядування не звільняє відповідача від розгляду запиту у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Як свідчать досліджені матеріали справи, ОСОБА_1 не зверталась до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради.

Посилання апелянта на те, що Білгород-Дністровська міська рада є неналежним відповідачем у цій справі колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю, оскільки позивач зверталась із запитом саме до голови Білгород-Дністровської міської ради, а не Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, про що також обґрунтовано було виснувано судом першої інстанції в рішенні суду.

Доводи скаржника про те, що Білгород-дністровська міська рада не є належним розпорядником запитуваної інформації також у спірному випадку є недоцільними, оскільки вказане не звільняє від обов`язку суб`єкта владних повноважень від обов`язку діяти у чіткій відповідності до законодавчих приписів, та у разі отримання запиту на інформацію, розпорядником якої суб`єкт не являється і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит - надати обґрунтовану відповідь з відмовою у наданні запитуваної інформації, а у разі якщо такий розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, - направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача, у визначені чинним законодавством строки.

Однак, як свідчать встановлені та досліджені під час апеляційного перегляду обставини справи, відповідач у спірних правовідносинах діяв не на підставі, та не у спосіб, що визначені Конституціє та Законами України, у зв`язку із чим апеляційний суд за наслідками апеляційного перегляду справи вважає обґрунтованим та правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Оцінюючи доводи апеляційної скарги судова колегія також враховує, що згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п.10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були наявні у спірному випадку підстави встановивши протиправну бездіяльність відповідача щодо розгляду запиту ОСОБА_1 від 31.07.2023р., з метою належного та повного захисту порушеного права позивача з урахуванням встановлених обставин цієї справи для зобов`язання Білгород-Дністровську міську раду розглянути запит на інформацію позивачки від 31.07.2023р.

Викладеним вище спростовуються доводи апелянтів щодо порушення судом першої інстанції норм права, безпідставного на думку відповідача виходу суду першої інстанції за межі позовних вимог, адже таке виходячи з обставин цієї справи, обумовлено саме необхідністю ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача у даній справі.

Колегія суддів звертає увагу, що звертаючись із позовом до суду позивач не завжди може сам вірно визначити ефективний спосіб захисту.

Окрім того, колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Щодо стягнення судового збору, колегія суддів відзначає, що згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до вказаної норми, оскільки за наслідками судового розгляду суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивачки, у нього також були наявні передбачені законом підстави для стягнення з відповідача судового збору на користь позивачки, який вона сплатила звертаючись до суду з цим позовом.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.9, 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Білгород-Дністровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі №420/22032/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді Ю.В. Осіпов О.О. Димерлій