Справа № 577/5310/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 р.Справа № 577/5310/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області (головуючий суддя І інстанції Семенюк І.М.) від 06.12.2023 року по справі № 577/5310/23 за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_3

про скасування постанови про накладення адміністративного штрафу і закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Конотопського міськрайонного суду Сумської області із адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, відносно нього, а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення; стягнути понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.09.2023 він отримав постанову від 13.09.2023 № АП 409, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень. Вважає, що постанова є не обґрунтованою, прийнята без дотримання вимог чинного законодавства, при розгляді справи відносно нього суб`єктом владних повноважень - начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не були з`ясовані обставини справи, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі закриттю.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2023 по справі № 577/5310/23 позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано рішення суб`єкта владних повноважень начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 постанову від 13 вересня 2023 року № АП 409 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та справу надіслано на новий розгляд.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_4 , не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_6 , будучи оповіщеним 17.07.2023 про необхідність прибуття під час мобілізації відповідно до отриманої ним повістки на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_7 на 18 липня 2023 року, у визначений час не з`явився, чим порушив вимоги абз. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 22 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543-ХІІ). Прийняттю цього рішення передувало складання протоколу про адміністративне правопорушення серія АП № 409 від 12.09.2023. Зазначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 12.09.2023 серія АП № 409 позивачу було роз`яснено суть вчиненого ним порушення, зміст ст. 63 Конституції України, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, на підтвердження чого мається особистий підпис ОСОБА_1 під відповідною графою у протоколі. Про доведення ОСОБА_1 можливості скористатися правовою допомогою адвоката, з метою забезпечення дотримання права на захист, у графі «Заяви, клопотання» до протоколу про адміністративне правопорушення від 12.09.2023 серія АП № 409 також проставлено власноручно зроблений ОСОБА_1 підпис та міститься погоджений ним напис «не надходило», тобто будь-яких заяв чи клопотань ОСОБА_1 ні в усному, ні у письмовому вигляді не висловлював. Вказує, що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про наступний розгляд справи, призначений на 12 год. 30 хв. 13 вересня 2023 року, що підтверджується підписом у протоколі; позивачу надано можливість висловити пояснення по суті вчиненого порушення, які останній виклав власноручним написом. Відтак, будучи сповіщеним про час та місце розгляду справи, позивач у призначений час не прибув, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, про прочини неявки та їх поважність уповноважений орган не сповістив, що не перешкоджало розгляду справи по суті у його відсутність та винесенню рішення про накладення адміністративного стягнення. Також вказує, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 заявив клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечуючи про дату та час призначення слухання справи о 12 год. 30 хв. 13 вересня 2023 року.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.

За правилами ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч. 5 ст. 286 КАС України).

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Сторони повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, з урахуванням особливостей, що визначені ст. 268 КАС України.

ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать довідки про доставку електронних листів в підсистемі «Електронний суд».

Позивач, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлені про дату, час і місце розгляду справи належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови № АП 409 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13 вересня 2023 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, будучи оповіщеним про необхідність прибуття під час мобілізації до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 відповідно до отриманої 17 липня 2023 року повістки, на 09 годину 18 липня 2023 року не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги абзацу другого частини першої та вимоги частини третьої ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та накладено стягнення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3400 грн. (а.с. 7).

Не погодившись з винесеною постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що протокол складений 12 вересня 2023 року, в якому міститься інформація про розгляд справи 13 вересня 2023 року о 12 год 30 хв, тобто на наступний день, а так, відповідачем не надано позивачу можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі, зокрема знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. З постанови у справі про адміністративне правопорушення, винесеної відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП вбачається , що вона постановлена 13 вересня 2023 року і в ній міститься посилання на протокол, який передував її постановленню, від 22 вересня 2023 року, а в матеріалах справи міститься протокол від 12 вересня 2023 року, у зв`язку з чим суд першої інстанції зазначив, що вказані процесуальні документи містять суперечливі відомості. Також суд зазначив, що 17 жовтня 2023 року, а саме після звернення заявника до суду про оскарження спірної постанови, відповідачем винесено постанову, якою виправлено описку. Однак, відомості про те, що позивач ОСОБА_1 отримав і ознайомився з цією постановою, в матеріалах справи відсутні.

Оскільки судом встановлено процесуальні порушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що мало наслідком ухвалення постанови від 13.09.2023 № АП 409, суд першої інстанції вважав за необхідне скасувати оскаржувану постанову, а справу надіслати до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на новий розгляд.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Так, ч. 1 ст. 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Диспозиція правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, є бланкетною та передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу інкримінується порушення вимог абз. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Так, відповідно до зазначених норм громадяни, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період (абз 2 ч. 1 ст. 22 Закону).

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (ч. 3 ст. 22 Закону).

З матеріалів справи судом встановлено, що 19.09.2023 на адресу позивача надійшла постанова від 13.09.2023 № АП409, відповідно до якої його було визнано винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доході громадян, що становить 3400 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 розглянуто справу відносно ОСОБА_1 та встановлено, що 22.09.2023 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_7 ТВО начальника мобілізаційного відділення майором ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , який, перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_7 , будучи оповіщеним про необхідність прибуття під час мобілізації відповідно до отриманої ним повістки 17.07.2023 про необхідність прибуття на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_7 на 18.07.2023, не прибув за викликом на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_7 18.07.2023, чим порушив вимоги абз. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що протокол від 22.09.2023, який став підставою для ухвалення оскаржуваної постанови, складено за його відсутності та без інформування про час і місце складення та розгляду, його копію також не отримував. Про час та місце складень протоколу про адміністративне правопорушення він проінформований не був. До того ж, в порушення вимог КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складено та справу розглянуто з порушенням встановлених термінів для проведення таких дій.

Надаючи оцінку доводам позивача, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд зазначає, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Крім того, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно зі ст. 1 вищезазначеного Закону, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), згідно зі ст. 235 КУпАП, розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Так, за приписами частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи (ч. 1 ст. 277 КУпАП).

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (ст. 279 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом першої інстанції встановлено, що оспорювана постанова винесена за відсутності особи, яка притягається до відповідальності. Достатніх доказів на підтвердження повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи за складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП відповідач не надав. Зважаючи на наведені положення законодавства та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем фактично не дотримано процедури порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим має місце порушення прав позивача, які закріплені у ст. 268 КУпАП, що є окремою та достатньою підставою для скасування оспорюваної постанови та направлення справи на новий розгляд до РТЦК та СП.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів зазначає, що станом на час розгляду справи в суді першої інстанції, протокол про адміністративне правопорушення був відсутній у матеріалах справи.

У зв`язку з цим, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2024 р. витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином та завірену протоколу про адміністративне правопорушення серія АП № 409 від 12.09.2023 та 16.03.2024 на виконання вимог цієї ухвали надано копію відповідного протоколу.

Дослідивши зміст цього протоколу, судом апеляційної інстанції встановлено, що в ньому містяться відомості щодо особи, відносно якої складено протокол, враховано обставини, які пом`якшують відповідальність позивача (перебування під домашнім арештом), особі роз`яснено її права, що підтверджується власноручним підписом, також ОСОБА_1 було надано можливість надати свої пояснення. В графі протоколу «Заяви, клопотання» міститься відмітка «не надходило». Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, що підтверджується його особистим підписом, а саме повідомлено, що розгляд справи відбудеться 13.09.2023 о 12 год. 30 хв у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 138-140).

Враховуючи те, що 13.09.2023 ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи ним не заявлялося, начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 винесено постанову від 13.09.2023 № АП 409, зміст якої відповідає вимогам ч. 1 ст. 283 КУпАП. При цьому, цією постановою до позивача застосовано санкцію у розмірі, який був встановлений редакцією ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, яка діяла станом на момент винесення спірної постанови.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначений статтею 277-2 КУпАП, стосується суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які розглядають справи про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 235 КУпАП.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про порушення процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, і щодо того, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, є помилковими.

Що стосується доводів позивача про те, що 17.07.2023 він прибував до ІНФОРМАЦІЯ_7 , суд зазначає таке.

Так, позивач вказує, що 17.07.2023 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_7 йому вручено повістку № 1/1/136 відповідно до якої пропонується прибути 18.07.2023 о 09.00 год. за адресою АДРЕСА_1 , каб. 6.

Вказує, що він 17.07.2023 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_7 надав пояснення, стосовно того, що в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000270 від 16.03.2023, по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КК України (справа № 577/2254/23), в якій він є обвинуваченим та відносно нього обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Позивач зазначає, що уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_7 заслухані його пояснення та повідомлено, що 18.07.2023 не потрібно з`являтися до військомату. Пізніше, 12.09.2023 позивача було зупинено на блокпості та після перевірки документів було викликано службу ВСП та працівників поліції, які в супроводі доставили ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 , де у нього знову відібрали пояснення та складали документи, але які саме не роз`яснювали та лише сказали підписатися. На прохання, що позивач потребує адвоката та необхідність в його присутності під час відібрання пояснень, йому було відмовлено.

Колегія суддів зазначає, що відвідування позивачем ІНФОРМАЦІЯ_7 17.07.2023 не свідчить про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, оскільки у врученій позивачу повістці було чітко визначено дату та час, коли ОСОБА_1 був зобов`язаний з`явитися до компетентного органу, а саме: 18.07.2023 о 09 год. 00 хв.

Посилання позивача на те, що 17.07.2023 працівник ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомив ОСОБА_1 , що йому не потрібно з`являтися до цього органу 18.07.2023 суд відхиляє, оскільки ці доводи позивача не підтверджені жодними доказами.

Щодо посилання позивача на те, що він перебуває під домашнім арештом суд також відхиляє, оскільки відповідно до ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.09.2023 у справі № 577/2254/23 (провадження № 1-кп/577/301/23) запобіжний захід у вигляді домашнього арешту застосовано лише з моменту постановлення цієї ухвали. Крім того, цією ухвалою на ОСОБА_1 , зокрема, покладено обов`язок не відлучатись із житла в період часу з 21:00 год. до 08:00 год. наступної доби без дозволу суду.

Оцінка цій обставині також була надана під винесення постанови від 13.09.2023 № АП 409.

Щодо посилання позивача на те, що йому не роз`яснювали, які саме документи складалися відносно нього та лише сказали підписатися, а на прохання, що позивач потребує адвоката та необхідність в його присутності під час відібрання пояснень, йому було відмовлено, то як було встановлено судом апеляційної інстанції зі змісту протоколу від 12.09.2023, жодних клопотань (заяв) під час його складення від позивача не надходило, а протокол підписаний позивачем без зауважень, у зв`язку з чим доводи позивача в цій частині також є безпідставними.

Що стосується посилання позивача на те. що в тексті спірної постанови вказується про протокол, який датований 22.09.2023, колегія суддів зазначає, що зміст постанови та обставини, які в ній відображені, свідчать про те, що при складенні тексту постанови було допущено технічну помилку в частині зазначення дати складення протоколу (він складений 12.09.2023, а не 22.09.2023 р.), яка в подальшому була виправлена згідно постанови від 17.10.2023 (а.с. 29).

Колегія суддів зазначає, що певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

В межах спірних правовідносин колегія суддів дійшла до висновку, що помилка в даті складення протоколу, яка міститься в постанові від 13.09.2023 № АП 409 не є фундаментальним порушенням, яке є безумовною підставою для скасування спірної постанови.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП від 13.09.2023 № АП 409 є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2023 по справі № 577/5310/23 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов