Справа № 500/7909/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/7909/23 пров. № А/857/6794/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 500/7909/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Подлісна І.М.,

час ухвалення рішення 13.02.2024 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 19.02.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 13.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою, у якій просив перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21.11.2023 № 1900-0307-8/49404 ОСОБА_1 повідомлено про те, що питання щодо обчислення вислуги років належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств, а тому для обчислення вислуги років йому необхідно звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із таким рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивач не погодився.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.05.2022, що набрало законної сили 07.06.2022, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про визнання дій неправомірними і зобов`язання вчинити дії встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 мав право на призначення пенсії за вислугу років (офіцерський склад - полковник податкової міліції, вислугу - 31 роки 07 місяців 28 дня). Вказані обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 500/7909/23 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що питання щодо підготовки і подання документів для призначення пенсії, в тому складі і складання розрахунку вислуги років належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств.

Судом першої інстанції не враховано, що щодо обчислення вислуги років для призначення пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області рекомендує позивачу звернутися до уповноваженого структурного підрозділу, Міністерства оборони України (у випадку позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 500/7909/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідача слід зобов`язати перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України №2262-ХІІ та виплачувати її з урахуванням виплачених сум з 13.11.2023.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в Державній фіскальній службі України та 23.09.2021 був звільнений з посади начальника міжрегіонального відділу оперативного документування управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління Державної фіскальної служби в Хмельницькій області згідно наказу про звільнення № 0069-о/д від 21.09.2021. Згідно з наказом про звільнення вислуга років ОСОБА_1 станом на 23.09.2021 складала:

- в календарному обчисленні - 21 рік 03 місяці 22 дні;

- в пільговому обчисленні - 31 рік 07 місяців 28 днів.

Після звільнення зі служби ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

13.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою, у якій просив перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21.11.2023 № 1900-0307-8/49404 ОСОБА_1 повідомлено про те, що питання щодо обчислення вислуги років належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств, а тому для обчислення вислуги років йому необхідно звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із таким рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивач не погодився, а тому звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон України № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно з п. «а» ст. 1-2 Закону № №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом.

Відповідно до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу призначається особам начальницького складу податкової міліції незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Відповідно до ст.17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищезазначених вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Кабінетом Міністрів України постановою від 17.07.1992 №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, у якій зазначено, що в цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови № 393.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника міжрегіонального відділу оперативного документування управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління Державної фіскальної служби в Хмельницькій області в званні полковник податкової міліції згідно наказу про звільнення після 01 жовтня 2020 року і на день звільнення мав вислугу більше 25 календарних років з пільговими умовами, які застосовуються згідно Порядку № 393 та є підставою для призначення пенсії за вислуги років.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.05.2022, що набрало законної сили 07.06.2022, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про визнання дій неправомірними і зобов`язання вчинити дії встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 мав право на призначення пенсії за вислугу років (офіцерський склад - полковник податкової міліції, вислугу - 31 роки 07 місяців 28 дня).

Вказані обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України.

Отже, посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на те, що питання щодо обчислення вислуги років належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств, а тому для обчислення вислуги років йому необхідно звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_1 , є необґрунтованим, оскільки обставина наявності у ОСОБА_1 вислуги років, достатньої для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ встановлена рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.05.2022, що набрало законної сили 07.06.2022, у справі, участь в якій брало Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, врегульовано, зокрема, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3 1 (далі також - Порядок №3-1, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2.8 розділу ІІ Порядку № 3-1 передбачено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні Петриченко проти України (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 313, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 500/7909/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складено 21.05.2024