Справа № 200/512/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року справа №200/512/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі № 200/512/24 (головуючий І інстанції Циганенко А.І.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним рішення командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 29.12.2023 № 6542 про відмову у задоволенні рапорту командира танка оператора пожежного взводу ІНФОРМАЦІЯ_1 штаб-сержанта Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який проходить військову службу, про звільнення з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю;

- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 Оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_2 Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства Оборони України звільнити командира танка оператора пожежного взводу ІНФОРМАЦІЯ_1 штаб-сержанта Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який проходить військову службу за призовом, під час мобілізації, та не висловив бажання продовжити військову службу, з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю.

В обґрунтування позову зазначив, що 26.12.2023 звернувся з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абз.4 пп. г п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через сімейні обставини, а саме у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, оскільки його дружина ОСОБА_3 є особою в інвалідністю ІІІ групи.

Рішенням командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2023 № 6542 відмовлено в задоволенні рапорту позивача, оскільки військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, під час дії воєнного стану мають право на звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю виключно І чи II групи.

Відмова відповідача у звільненні позивача за таких обставин є протиправною.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення щодо розгляду рапорту штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира танка-оператора пожежного взводу № 6542, прийняте командиром Військової частини НОМЕР_1 29 грудня 2023 року.

Зобов`язано командира Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира танка-оператора пожежного взводу, з військової служби з підстав, передбачених абзацом п`ятим підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військову службу і військовий обов`язок (наявність дружини із числа осіб з інвалідністю).

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

При вирішенні цього спору необхідно розтлумачити зміст речення із застосуванням комбінованого сполучника «та/або», оскільки такий застосовується у гіпотезі норми права (абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ), щодо застосування котрої виник спір. Для виконання цього завдання слід застосувати філологічне тлумачення, що полягає у з`ясуванні змісту правової норми шляхом аналізу її текстового вираження під кутом зору його лексико - семантичних, лексико-граматичних, морфологічних, синтаксичних характеристик.

Посилаючись на параграф 165 Українського правопису- 2019 відповідач зазначає, що перша або друга з умов норми «у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю (1) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи (2)» не є обов`язковою, якщо присутнє слово «або». Однак зважаючи на наявність сполучника «та», необхідним є застосування або двох умов (1 та 2) або другої умови (2).

Таким чином, норма абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ розкладається на дві складові: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи (або) у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи. Тому вважає, що частиною четвертою статті 26 Закону № 2232-ХІІ не передбачено такої підстави для звільнення військовослужбовців - наявність ІІІ групи інвалідності у дружини (чоловіка) як під час дії особливого періоду, так і під час воєнного стану. Всі підстави для звільнення, які передбачені частиною четвертою статті 26 Закону № 2232-ХІІ стосовно інвалідності у відповідних категорій осіб, які, в свою чергу перебувають у відповідних відносинах з військовослужбовцями, ставляться в залежність від наявності саме І чи ІІ групи інвалідності.

Дружина позивача є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією. Свідоцтво не містить зауважень щодо необхідності здійснення постійного догляду за особою, єдиним обмеженням є «може виконувати працю, яка не потребує гарного слуху». Тобто данні МСЕК не свідчать про наявність у дружини позивача обставин непрацездатності, значного обмеження життєдіяльних функцій, неспроможності або обмеженої спроможності до самообслуговування, що у контексті підпункту «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ є підставою для звільнення з військової служби.

Таким чином, під час відмови у задоволенні рапорту позивача відповідач діяв у спосіб та в порядку, передбаченими чинним законодавством, і будь-яких порушень його законних прав свобод та інтересів не допустив.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

17 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_5 ) зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2008 року жовтня місяця 17 числа зроблено відповідний запис за № 115, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 .

З 15 жовтня 2019 року ОСОБА_3 встановлено III групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертизи серія 12 ААБ № 580251 від 12 листопада 2019 року.

11 січня 2022 року Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_3 видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 про довічне призначення пенсії по інвалідності ІІІ групи.

ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

25 грудня 2023 року ОСОБА_1 поданий рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через сімейні обставини, а саме у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

29 грудня 2023 року командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення щодо розгляду рапорту штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира танка-оператора пожежного взводу № 6542. Згідно з рішенням за результатами розгляду рапорту та доданих до нього документів не прийнято позитивного рішення, а саме штаб-сержанту ОСОБА_1 відмовлено у звільненні з військової служби.

Підстави: приписами підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу не передбачено підстави для звільнення військовослужбовців наявність третьої групи інвалідності у дружини (чоловіка) як під час дії особливого періоду, так і під час воєнного стану.

Всі підстави для звільнення, які передбачені підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, стосовно інвалідності у відповідних категорій осіб, які в свою чергу перебувають у відповідних відносинах з військовослужбовцями, ставляться в залежність від наявності саме І та ІІ групи інвалідності.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що системний аналіз абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав: 1) в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності. При цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон № 2232-ХІІ (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232 проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частинами третьою і четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту 2 пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, в редакції Указу Президента України № 439/2023 від 18.07.2023 (далі Положення) звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються, зокрема, підстави звільнення з військової служби.

За приписами пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до абзацу п`ятого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

З конструкції цієї норми слідує, що законодавець поєднав сполучниками «та» і «або» дві підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини, як то:

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю (1 умова);

- одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (2 умова).

Синтаксичний розбір вказаного речення дає підстави вважати, що військовослужбовці які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час воєнного стану, за наступних умов:

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (тобто, 1 або 2 умови);

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Тобто, сполучник «та» поєднує 1 і 2 умови, а сполучник «або» розділяє.

З огляду на вищевикладене, наведена в абзаці 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ підстава звільнення - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю (1 умова) є самостійною.

При цьому, в конструкції цього речення відсутня конкретизація, яка саме група інвалідності повинна бути в дружини (чоловіка).

Разом із тим, якщо розглядати випадок поєднання 1 та 2 умов сполучником «та», то навіть у цьому разі Закон № 2232-ХІІ не ставить звільнення військовослужбовців у залежність від наявність у дружини (чоловіка) І чи ІІ групи інвалідності, а лише вказує «із числа осіб з інвалідністю».

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 24 квітня 2024 року у справі №140/12873/23.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявність у ОСОБА_1 дружини, яка є інвалідом ІІІ групи, дає йому право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, і не вимагає наявність у дружини саме І чи ІІ групи інвалідності.

Є безпідставними доводи апелянта, що І чи ІІ групи інвалідності стосуються і дружини, оскільки, якщо б законодавець мав на увазі, що І чи ІІ групи інвалідності стосується як дружини (чоловіка) військовослужбовців, так і одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), то втрачало б сенс зазначення у конструкції 1 умови фрази «із числа осіб з інвалідністю». У такому випадку абзац 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ був би викладений наступним чином: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Саме в такому випадку можна було б стверджувати про прив`язку 1 та 2 умов до наявності І чи ІІ груп інвалідності.

Отже, наведене в апеляційній скарзі відповідачем розуміння норми абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ є суто суб`єктивним і ґрунтується на неправильному її тлумаченні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі № 200/512/24 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі № 200/512/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 23 травня 2024 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 травня 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв