Справа № 520/10440/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

21.05.2024 р. справа №520/10440/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення о/р №05 від 20.03.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ ДСА України в Харківській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №04-49/161 від 01.03.2024 року; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області (ідентифікаційний код юридичної особи 14099344, адреса місця реєстрації: 61022, м. Харків, Майдан Свободи, Держпром 3, під`їзд 2) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 80% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці ТУ ДСА України в Харківській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №04-49/161 від 01.03.2024 року без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше виплачених сум починаючи з 01.01.2024 року.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення суб`єктом владних повноважень протиправного управлінського волевиявлення була штучно створена перешкода в отриманні довічного грошового утримання судді у відставці у належному розмірі.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислене правильно та виплачується у повному розмірі.

Суд, вивчивши доводи позову, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, всебічно перевіривши доводи сторін добутими доказами, повно та вичерпно з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник у спірних правовідносинах має правовий статус судді Ленінського районного суду міста Харкова у відставці, у якості отримувача щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області, за власною ініціативою ініціював процедуру перерахунку довічного грошового утримання на підставі довідки про суддівську винагороду судді Ленінського районного суду міста Харкова станом на 01.01.2024р. (від 01.03.2024р. №04-49/168) на суму - 204.390,00 грн. (оклад за посадою - 113.550,00 грн.; доплата за вислугу років (80%) - 90.840,00 грн.).

Цей документ разом із зверненням заявника про перерахунок власного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці надійшов у фізичне розпорядження субєкта владних повноважень.

За зверненням заявника субєктом владних повноважень було вчинено відмову, оформлену рішенням від 20.03.2024р. о/р №05, обґрунтовуючи яке пенсійним органом зазначено, що в наданій довідці розмір посадового окладу визначено виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн. При цьому, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, становить 2102,00 грн. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці гр. ОСОБА_1 попередньо перераховано з 19.02.2020 року на виконання рішення суду. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено на рівні 2102,00 грн. Згідно із Законами України «Про Державні бюджети України» на 2021, 2022, 2023 та 2024 роки прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у порівнянні з 2020 роком залишено без змін - у розмірі 2102,00 грн. Таким чином, оскільки після 2020 року збільшення розміру складових суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, не відбулося, підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці немає.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу відмови у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу соціального забезпечення учасника суспільних відносин - громадянина із правовим статусом судді у відставці у сфері пенсійного забезпечення регламентовані, насамперед, приписами спеціальної норми закону - ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

Так, згідно з ч.1 ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ч.2 ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За правилом ч.4 ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відносини з приводу одержання особою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці додатково деталізовані нормами Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України (затверджений постановою правління ПФУ від 25.01.2008р. №3-1 у редакції постанови правління ПФУ від 09.02.2023р. №7-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2008р. за №200/14891; далі за текстом - Порядок №3-1).

Згідно з п.1 розділу IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до п.6 розділу IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

Відтак, ключовим питанням у межах даного спору є наявність або відсутність обставин зміни розміру складових суддівської винагороди судді Ленінського районного суду міста Харкова станом на 01.01.2024р. та, відповідно, підстав для перерахунку пенсійним органом щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У розумінні ч.1 ст.126 та ст.130 Конституції України умови виплати та розмір суддівської винагороди є невід`ємним елементом незалежності судді.

Спеціальним законом з питання визначення суддівської винагороди є Закон України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі за текстом - Закон України від 02.06.2016р. №1402-VIII), ч.1 ст.135 якого передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Так, за правилами ч.2 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду складає - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Як то указано у ч.4 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Згідно з ч.5 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

У період часу з 01.01.2024р. виникла колізія між нормами ч.3 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII, абз.4 ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та між абз.5 ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" в частині використання під час нарахування та виплати суддівської винагороди показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн.".

Усупереч положенням ч.1 ст.126, ст.130 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах пріоритет у застосуванні помилково було надано не нормам ч.3 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII, а нормам абз.5 ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік".

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач у відносинах із фінансового забезпечення проходження особою публічної служби на посаді професійного судді є суб`єктом владних повноважень.

Правовий висновок стосовно невідповідності закону управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень з приводу обчислення суддівської винагороди (і відповідно допомоги на оздоровлення) після 01.01.2021р. із використанням показника прожиткового мінімуму - 2.102,00грн. сформульований, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.07.2023р. по справі №140/5481/22, у постанові Верховного Суду від 12.07.2023р. по справі №140/5481/22, у постанові Верховного Суду від 13.07.2023р. по справі №280/1233/22, у постанові Верховного Суду від 15.08.2023р. по справі №120/19262/21-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України ці висновки є релевантними відносно обставин спору у даній справі, підлягають поширенню на спірні правовідносини, а відтак, додатково підтверджують факт порушення права заявника на належний обрахунок субєктом владних повноважень розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Розвязуючи спір, суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України.

За змістом ч.2 ст.77 КАС України відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) за критеріями дотримання: компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

Проте, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 стандарти доказування обставин спору та приписи ч.4 ст.9, ст.ст.72-76, ч.1 ст.77, ч.3 ст.242, ч.4 ст.242 КАС України засвідчують, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною судом виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зміст цієї норми процесуального закону було розтлумачено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У спірних правовідносинах субєктом владних повноважень було вчинено управлінське волевиявлення у формі відмови, втіленої у рішенні, існування якого свідчить про закінчення процедури розгляду і вирішення питання з приводу обчислення нового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, і є перешкодою для вчинення за цим зверненням будь-яких волевиявлень управлінського характеру, що спонукає суд до визнання протиправним реально вчиненого субєктом владних повноважень управлінського волевиявлення у формі рішення.

У ході розгляду справи суб`єктом владних повноважень не наведено юридично спроможних аргументів та не подано доказів відповідності вимогам закону реально вчиненого у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення з приводу обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024р. із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатної особи - 2.102,00грн.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку субєктом владних повноважень не доведено відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення вимогам ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, у той час як використані заявником доводи узгоджуються із приписами ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, право та охоронюваний законом інтерес заявника повністю та ефективно поновлюються визнанням протиправної спірної відмови і обтяженням пенсійного органу обов`язком здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Стосовно вимоги заявника про виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 80% від суддівської винагороди судді за довідкою ТУ ДСА у Харківській області від 01.03.2024р. №04-49/161, слід зазначити що спір у даному конкретному випадку склався з приводу заперечення суб"єктом владних повноважень права заявника на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як такого.

За змістом та характером оскаржене рішення суб"єкта владних повноважень не охоплює епізоду вчинення управлінського волевиявлення з приводу використання показника відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці взагалі у будь-якій арифметичній величині.

Натомість, оскаржене рішення суб"єкта владних повноважень обгрунтовано мотивом про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку призначеного заявнику щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024р.

Таким чином, суд повторює, що спірним у цій справі є право позивача на перерахунок довічного грошового забезпечення, а не показник відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відтак, мотиви відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% поточної суддівської винагороди судді Ленінського районного суду міста Харкова станом на 01.01.2024р. у даному конкретному випадку не був підставою для вчинення пенсійним органом відмови у здійсненні перерахунку призначеного заявнику щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024р. на підставі довідки про підвищену поточну суддівську винагороду.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.09.2021 у справі №580/2323/20, від 06.10.2021 у справі №380/5074/20, від 11.10.2021 у справі №160/10640/20, від 23.02.2024 у справі №520/10429/2020, від 20.02.2024 у справі №520/9440/2020, від 12.03.2024р. №520/10142/2020.

Крім того, у постанові від 18.11.2021 у справі №340/4458/20 Верховний Суд дійшов наступних висновків: « 19. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, судам, на переконання колегії суддів, слід було відмовити у задоволенні позовних вимог стосовно зобов`язання відповідача провести спірний перерахунок призначеного позивачу довічного грошового утримання судді, як судді у відставці, у конкретному розмірі та визначенням конкретного значення відсотків такого утримання, як передчасних.

20. Вищевказане виключає правові підстави для зазначення у резолютивній частині рішення будь-якої інформації, окрім тієї, що пов`язана зі здійсненням такого перерахунку на підставі відповідної довідки

21. У випадку незгоди з перерахунком щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII на підставі довідки Господарського суду Кіровоградської області про розмір суддівської від 07.08.2020 № 73, зокрема, в частині застосування відсоткового розміру суддівської винагороди для обрахунку суми довічного грошового утримання, позивач не позбавлений права оскаржити вказані дії та рішення у судовому порядку.

22. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.10.2021 у справі №160/10640/20 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від такої позиції.».

За таких обставин, враховуючи сформовану практику Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за даним епізодом.

Окремо суд зважає на те, що право заявника на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме із розрахунку 80% від суддівської винагороди судді за довідкою ТУ ДСА у Харківській області від 01.03.2024р. №04-49/161 спростовується постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021р. у справі №520/3325/21, на яку заявник особисто посилається у позові та обставини чого не потребують додаткового доведення у межах даного спору відповідно до ч.4 ст.78 КАС України.

Стосовно вимоги про виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничним розміром суд зазначає, що за викладеними у позові твердженнями заявника, з 19.02.2020р. відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та та його розмір складає 72.645,12 грн., що також підтверджується наданим відповідачем рішенням про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання заявника від 31.12.2020р. №05.

Суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Водночас з цим, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів обмеження щомісячного довічного грошового утримання заявника з 19.02.2020р. максимальним розміром, доказів існування у відповідача наміру допускати порушення закону у процедурі проведення майбутніх виплат матеріали справи також не містять.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині, адже в даній частині вимог відсутнє порушене право позивача, вимоги позову за цим епізодом спрямовані наперед у часі та стосуються виключно майбутніх правовідносин, котрі наразі ще не склались в умовах об"єктивної дійсності, а матеріали справи не містять беззаперечних та неспростовних доказів існування у суб"єкта владних повноважень незмінного наміру вчиняти порушення закону і прав (інтересів) заявника у майбутньому в частині обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до виплати.

Стосовно вимоги допустити до негайного виконання рішення у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає, що відповідно пункту 1 частини другої ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки предметом спору є вимога про спонукання суб`єкта владних повноважень до належної реалізації управлінської функції, а не вимога про стягнення коштів, та враховуючи, що суд при вирішенні даного спору не приймав рішення про стягнення присуджених сум та не обчислював їх розміру, то відсутні підстави для звернення даного рішення до негайного виконання.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 90, 211, 241-244, 246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області о/р №05 від 20.03.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №04-49/161 від 01.03.2024р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.01.2024р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області №04-49/161 від 01.03.2024 року з урахуванням раніше проведених платежів.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) на користь ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ) витрати по оплаті судового збору у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко