Справа № 460/4541/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2024 року м. Рівне №460/4541/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс"
доВідділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1
про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" (далі також ТОВ "Рівненський МЖК") звернулося до суду з позовом (через систему "Електронний суд") до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просило:

-визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волчецького Д.М. по прийняттю постанови про накладення штрафу ВП №61590855 від 19.04.2024;

-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волчецького Д.М. про накладення штрафу ВП №61590855 від 19.04.2024.

Мотивуючи вимоги позову, представник позивача зазначив, що причини невиконання ТОВ "Рівненський МЖК" рішення суду є поважними, а тому підстави для накладення штрафу в порядку ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" у державного виконавця були відсутні. Наголошував, що, як в рішенні Рівненського міського суду від 19.11.2013 у справі №2-11293/10, так у виконавчому листі, який виданий на його виконання, не було конкретизовано, які саме дії ТОВ "Рівненський МЖК" мало вчинити, для того щоб стверджувати, що зобов`язання за Договором №7-162 про інвестування в будівництво житла від 22.11.2005 є виконаним. Також вказував на те, що згідно чинного законодавства ввести в експлуатацію двоповерховий цегляний будинок, загальною проектною площею 219,80 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час може лише стягувач - ОСОБА_1 , як замовник будівництва, а не ТОВ "Рівненський МЖК". За наведеного, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 13.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду.

Відкрито провадження в адміністративній справі №460/4541/24.

Залучено в справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (с.Лінчин, Березнівський район, Рівненська область).

Розгляд справи вирішено провести за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 20.05.2024 на 10:00 год. з викликом сторін.

Також вказаною ухвалою суду зобов`язано у строк до 20.05.2024 подати до суду докази, а саме: позивача та третю особу: належним чином засвідчену копію договору про інвестування в будівництво житла №7-162 від 22.11.2005; належним чином засвідчену копію Акта виконаних робіт; належним чином засвідчену копію проектно-кошторисної документації; відповідача: належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №61590855.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов від 20.05.2024, відповідно до змісту якої він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що оскільки боржником без поважних причин не виконується рішення суду, а саме: не проводиться будівництво, в експлуатацію будинок не введений, то державним виконавцем правомірно винесено оскаржувану постанову про накладення на такого боржника штрафу. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні, призначеному на 20.05.2024, представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав. Просив позовну заяву задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позов. Просив повністю відмовити у задоволенні позову.

20.05.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 22.05.2024 до 09:30 год.

У судове засідання, призначене на 22.05.2024, учасники справи не прибули. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялися належним чином. До початку судового засідання відповідачем подано заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно з вимогами ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення та враховуючи приписи ч.9 ст.205 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні, за наявними у суду матеріалами.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а також з урахуванням обставин, встановлених судовими рішеннями у справах №569/16475/15-ц, 569/14821/15-ц та №569/14215/16-ц, які в силу вимог ч.4 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Городоцької сільської ради Рівненського району №522 від 18.05.2005 надано дозвіл на будівництво житлового будинку і господарських споруд в селі Городок Рівненського району ОСОБА_1 на власній земельній ділянці площею 0,15 га. Будівельний паспорт також видано для ОСОБА_1 .

15.12.2005 між Рівненським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №162 (далі також Кредитний договір).

Пунктом 1.1 цього договору передбачено, що згідно з умовами положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла" від 29.05.2001р. №584 (далі - Положення), Фонд від імені держави надає позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 236 704,00 грн. гривні, строком повернення 111,9 кварталів з дати укладення кредитного договору.

Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит цим договором надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 219,8 кв.м. згідно з проектом за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Городок.

Згідно з п. 2.1 цього ж договору позичальник вносить на рахунок в банку-агента, вказаний в п. 2.3 цього договору, відповідно до розрахунку першого внеску: - кошти попереднього внеску (не менше 3 відсотків), а також кошти на страхування в період будівництва (реконструкції) житла, всього в сумі 7554,00 грн. на момент укладення кредитного договору; остаточну суму першого внеску протягом 10 календарних днів після отримання в бюро технічної інвентаризації технічного паспорта з урахуванням фактичної площі збудованого (реконструйованого) житла, згідно з додатком №1.

На виконання вказаного пункту Кредитного договору, 21.12.2005 позивачем було сплачено на рахунок банку-агента 7554,00 грн., що підтверджується квитанцією від 21.12.2005.

Пунктом 2.9 Кредитного договору також передбачається, що у разі будівництва (реконструкції) індивідуального будинку погашення кредиту, сплата відсотків за користування ним розпочинається позичальником не пізніш як через 15 місяців після проведення банком-агентом першої операції з фінансування будівництва (реконструкції).

Згідно з графіком погашення позичальником зобов`язань за кредитом, що додається до кредитного договору, зобов`язання по погашенню кредиту мали виникати в ОСОБА_1 з І кварталу 2007 року.

Відповідно до п.2.4 Кредитного договору використання кредиту здійснюється виключного у безготівковій формі за письмовим розпорядженням Фонду шляхом перерахування банком-агентом з рахунку позичальника на рахунок забудовника суми коштів відповідно до договору про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла, що укладається між позичальником та забудовником або між Фондом, що виконує функції замовника та підрядником, або шляхом оформлення відповідних документів про передачу матеріальних ресурсів, на виконання зазначеного вище договору.

22.11.2005 між ТОВ "Рівненський МЖК" (Забудовник) та ОСОБА_1 (Інвестор) було укладено Договір №7-162 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла, який погоджений із Рівненським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву".

Відповідно до Договору №7-162 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла від 22.11.2005 Інвестор бере участь у фінансуванні будівництва (реконструкції) житла (далі - Об`єкт) з метою дотримання у власність квартири, а Забудовник приймає участь в інвестуванні будівництва (реконструкції) Об`єкта шляхом здійснення комплексу заходів по правовому, технічному та організаційному забезпеченню будівництва, внесенням грошових коштів та інших вкладів та інвестицій (п.п. 2.1., 2.2. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору №7-162 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла від 22.11.2005 об`єкт інвестування - будівництво двохповерхового індивідуального цегляного житлового будинку на 6 кімнат, розташованого за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Городок, загальною проектною площею 219,80 кв.м.

Плановий термін введення будинку в експлуатацію І квартал 2007 року. Термін введення об`єкту в експлуатацію може бути перенесено за згодою сторін цього Договору (п. 3.2. №7-162 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла від 22.11.2005).

Пунктом 3.4. Договору №7-162 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла від 22.11.2005 передбачено, що комплектація квартири та перелік робіт по квартирі, що встановлюється Забудовником, виходячи з вимог Державної приймальної комісії по прийняттю Об`єкту в експлуатацію та згідно з домовленістю Сторін складається з наступного: 1. Підлога згідно проектної документації; 2. Стіни згідно проектної документації; 3. Стеля згідно проектної документації; 4. Сантехніка згідно проектної документації; 5. Столярні роботи згідно проектної документації; 6. Лічильники згідно проектної документації.

Рішенням Рівненського міського суду від 19.11.2013 у справі №2-11293/10 позов ОСОБА_1 до ТОВ "Рівненський МЖК", третя особа ДСФУ "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" в особі Рівненського регіонального управління про зобов`язання виконати умови договору задоволено. Зобов`язано ТОВ "Рівненський МЖК" виконати зобов`язання за договором про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла від 22.11.2005 року шляхом здійснення будівництва та здачі в експлуатацію індивідуального шестикімнатного двоповерхового цегляного будинку, загальною проектною площею 219,80 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла від 22.11.2005 та проектно-кошторисної документації.

На виконання даного рішення Рівненським міським судом 28.01.2014 видано виконавчий лист №2-11293/10.

Із постанови про відкриття виконавчого провадження №46340581 від 05.02.2015 слідує, що державним виконавцем Анненковою О.Ю. було запропоновано ТзОВ "Рівненський МЖК" до 12.02.2015 в добровільному порядку виконати рішення Рівненського міського суду від 19.11.2013 щодо виконання зобов`язань за договором про інвестування в будівництво житла від 22.11.2005, шляхом здійснення будівництва та здачі в експлуатацію індивідуального шестикімнатного двоповерхового цегляного будинку, загальною проектною площею 219,80 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору про інвестування в будівництво житла від 22.11.2005 року та проектно-кошторисної документації.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Анненковою О.Ю. від 09.10.2015 на боржника ТзОВ "Рівненський МЖК" накладено штраф в розмірі 680,00 грн. за невиконання виконавчого листа від 28.01.2014 у справі №2-11293/10.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29.06.2016 у справі №569/14821/15-ц апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" задоволено.

Рішення Рівненського міського суду від 25.05.2016 скасовано.

Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський МЖК" задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця відділу ДВС Рівненського МУЮ Анненкової О.Ю. ( ВП 46340581) від 09.10.2015 щодо накладення на ТзОВ "Рівненський МЖК" штрафу, в розмірі 680,00 грн., за невиконання виконавчого листа № 2-11293/10 від 28.01.2014, виданого Рівненським міським судом.

19.11.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Анненковою О.Ю. під час здійснення виконавчого провадження ВП №46340581 прийнято постанову про накладення штрафу.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09.09.2016 у справі 569/16475/15-ц скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу прийняту 19.11.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Анненковою О.Ю. під час здійснення виконавчого провадження ВП №46340581.

Також судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 18.06.2021 у справі №569/14215/16-ц, що набрало законної сили, в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс", третя особа Державна спеціалізована фінансова установа "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" в особі Рівненського регіонального управління про захист прав споживача відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача за первісним позовом Державна спеціалізована фінансова установа "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" в особі Рівненського регіонального управління про розірвання договору - відмовлено.

19.04.2024 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області №2-11293/10 від 28.01.2014, у виконавчому провадженні №61590855, за невиконання рішення суду, винесено постанову про накладення на боржника - ТОВ "Рівненський МЖК", штрафу в сумі 3400, 00 грн., якою боржника також зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

У такій постанові встановлено, що 11.04.2024 до Відділу надійшла заява стягувача про невиконання рішення суду. Згідно тексту заяви рішення суду виконано частково, а саме: зроблена коробка, накрито шифером, який зірвав вітер частково. Є вікна, дверей немає. Внутрішні роботи не зроблені. Будинок в експлуатацію не введений.

Не погоджуючись із означеною постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 129, 129-1 Конституції України встановлено, що обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII та ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічна норма закріплена в ст.370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною 2 статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У свою чергу, стаття 75 Закону №1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання (ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст.75 Закону №1404-VIII).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення без поважних причин.

Суд звертає увагу, що поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09.09.2016 у справі №569/16475/15-ц, якою було визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу від 19.11.2015 у ВП №46340581, перевіряючи доводи скарги на постанову державного виконавця про накладення штрафу неможливо беззаперечно та категорично встановити, що з боку ТОВ "Рівненський МЖК" дійсно мало місце невиконання без поважних причин судового рішення, оскільки як у виконавчому листі так і в постанові державного виконавця від 05.02.2015 про відкриття виконавчого провадження не було конкретизовано, які саме дії ТОВ "Рівненський МЖК" мало вчинити в добровільному порядку до 12.02.2015, після чого можна було вважати, що зобов`язання за договором про інвестування в будівництво житла від 22.11.2005 є виконаним і про це також не зазначено у постановах про накладення на боржника штрафу від 09.10.2015 та від 19.11.2015.

До такого ж висновку дійшов Апеляційний суд Рівненської області, задовольняючи своєю ухвалою від 29.06.2016 скаргу ТОВ "Рівненський МЖК", та визнаючи незаконною та скасовуючи постанову державного виконавця відділу ДВС Рівненського МУЮ Анненкової О.Ю. (ВП 46340581) від 09.10.2015, щодо накладення на ТОВ "Рівненський МЖК" штрафу, в розмірі 680,00 грн., за невиконання виконавчого листа №2-11293/10 від 28.01.2014, виданого Рівненським міським судом.

У рішенні Рівненського міського суду від 18.06.2021 у справі №569/14215/16-ц, що набрало законної сили, суд критично віднісся до тверджень ОСОБА_1 , що ТОВ "Рівненський МЖК" ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що як в рішенні Рівненського міського суду від 19.11.2013 у справі №2-11293/10, так у виконавчому листі, який виданий на його виконання не було конкретизовано, які саме дії ТОВ "Рівненський МЖК" мало вчинити, для того щоб стверджувати, що зобов`язання за договором №7-162 про інвестування в будівництво житла від 22.11.2005 є виконаним.

Тому, на переконання суду, зазначені обставини про не конкретизацію необхідних для виконання позивачем дій для повного виконання зобов`язання за договором №7-162 про інвестування в будівництво житла від 22.11.2005, які встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, а також відсутність в оскаржуваній постанові про накладення штрафу такої інформації, у своїй сукупності свідчать про протиправність накладення на ТОВ "МЖК" штрафу за невиконання таких дій.

Також суд враховує, що статтею 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до ч.1, 2 ст.877 ЦК України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію. Підрядник, який виявив у ході будівництва не враховані проектною документацією роботи і необхідність у зв`язку з цим проведення додаткових робіт і збільшення кошторису, зобов`язаний повідомити про це замовника. У разі неодержання від замовника в розумний строк відповіді на своє повідомлення підрядник зобов`язаний зупинити відповідні роботи з віднесенням збитків, завданих цим зупиненням, на замовника. Замовник звільняється від відшкодування цих збитків, якщо доведе, що у проведенні додаткових робіт немає необхідності. Якщо підрядник не виконав обов`язку, встановленого частиною третьою цієї статті, він позбавляється права вимагати від замовника плату за виконані додаткові роботи і права на відшкодування завданих цим збитків, якщо не доведе, що його негайні дії були необхідними в інтересах замовника, зокрема у зв`язку з тим, що зупинення роботи могло призвести до знищення або пошкодження об`єкта будівництва.

Тобто і нормами ЦК України (ст. ст. 875, 877), і положеннями договору №7-162 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла від 22.11.2005 передбачено будівництво об`єкта житлового призначення відповідно до проектно-кошторисної документації, яка містить перелік усіх робіт, які ТОВ "Рівненський МЖК", як Забудовник (підрядник) зобов`язаний виконати.

При цьому проектною документацією на будівництво зазначеного житлового будинку не передбачено виконання ряду робіт, необхідних для завершення його будівництва та введення в експлуатацію, зокрема: проведення утеплення фасаду, газифікація, водопостачання, благоустрій, електропроводка відповідно до вимог ДБН на даний час тощо.

В ході судового розгляду цивільної справи №569/14215/16-ц судом було встановлено, що ОСОБА_1 ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не зазначив, які саме роботи не були виконані ТОВ "Рівненський МЖК" відповідно до вказаного договору та проектно-кошторисної документації, хоча вказував на необхідність проведення відповідачем додаткових робіт для введення житлового будинку по вул. JI. Українки, 21 в с. Городок Рівненського р-ну Рівненської обл. в експлуатацію.

Під час розгляду даної адміністративної справи третьою особою та відповідачем також не доведено, які саме роботи не були виконані ТОВ "Рівненський МЖК" відповідно до укладеного договору та проектно-кошторисної документації.

Згідно з п.п.5.2.1 Договору №7-162 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла від 22.11.2005 Забудовник зобов`язаний здійснювати будівництво (реконструкцію) вищеназваного Об`єкту в якості підрядника.

Відповідно до ч.3, 4 ст.877 ЦК України підрядник, який виявив у ході будівництва не враховані проектною документацією роботи і необхідність у зв`язку з цим проведення додаткових робіт і збільшення кошторису, зобов`язаний повідомити про це замовника. У разі неодержання від замовника в розумний строк відповіді на своє повідомлення підрядник зобов`язаний зупинити відповідні роботи з віднесенням збитків, завданих цим зупиненням, на замовника. Замовник звільняється від відшкодування цих збитків, якщо доведе, що у проведенні додаткових робіт немає необхідності. Якщо підрядник не виконав обов`язку, встановленого частиною третьою цієї статті, він позбавляється права вимагати від замовника плату за виконані додаткові роботи і права на відшкодування завданих цим збитків, якщо не доведе, що його негайні дії були необхідними в інтересах замовника, зокрема у зв`язку з тим, що зупинення роботи могло призвести до знищення або пошкодження об`єкта будівництва.

Згідно з ч.11 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 № 1023-XII, якщо під час виконання робіт (надання послуг) виникає необхідність у додаткових роботах (послугах), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов`язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт (надання послуг).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що для завершення будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , необхідне згода ОСОБА_1 , як замовника будівництва, на проведення додаткових робіт не передбачених проектно-кошторисною документацією та збільшення у зв`язку з цим кошторису на їх виконання, ТОВ "Рівненський МЖК" неодноразово зверталося до ОСОБА_1 із листами від 17.08.2015 та 04.12.2018, в яких повідомляло про необхідність внесення змін до проектно-кошторисної документації, у зв`язку з виявленням необхідності проведення додаткових робіт, не передбачених проектно-кошторисною документацією та збільшення у зв`язку з цим вартості робіт.

Доказів надання відповідей на такі листи матеріали справи не містять.

Отже, не проведення ТОВ "Рівненський МЖК" додаткових будівельних робіт для введення в експлуатацію вищезазначеного житлового будинку, не передбачених проектно-кошторисною документацією, не може відповідно до ч. 11 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст.877 ЦК України вважатися порушенням умов договору №7-162 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла від 22.11.2005, яким не передбачено зобов`язань відповідача здійснювати такі додаткові роботи без згоди позивача, як замовника будівництва.

Порядок здачі в експлуатацію індивідуальних житлових будинків регулюється Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI, Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 (далі - Порядок №461), Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №158 від 03.07.2018 (далі - Порядок №158).

Відповідно до п.3 Порядку №461 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація). Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Пунктом 4 статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI визначено, що замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт. У разі виконання підготовчих/будівельних робіт щодо багатоквартирного будинку замовником будівництва може бути об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель багатоквартирного будинку чи житлово-будівельний (житловий) кооператив, який здійснюватиме утримання такого будинку на підставі рішення (договору) співвласників багатоквартирного будинку.

Відповідно до п.2 розділу І "Загальні положення" Порядку №158 замовник - особа, що має право власності чи право користування земельною ділянкою відповідного цільового призначення, на якій розміщено об`єкт, та подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Отже, згідно вимог чинного законодавства, ввести в експлуатацію відповідний будинок на даний час може лише ОСОБА_1 , як замовник будівництва, а не ТОВ "Рівненський МЖК".

За наведеного, суд дійшов висновку, що позивач із поважних причин не міг виконати судове рішення також і в частині зобов`язання введення в експлуатацію будинку, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови, відповідач діяв неправомірно. Обставини, які встановлені судом, в своїй сукупності свідчать про реальну неможливість повністю виконати судове рішення боржником.

Часткове невиконання судового рішення відбулось із незалежних від позивача причин, які можна вважати поважними у розумінні ст.63, 75 Закону №1404-VIII, що виключає можливість накладення штрафу на боржника.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом позовної заяви позивач просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волчецького Д.М. по прийняттю постанови про накладення штрафу, а також визнати протиправною та скасувати відповідну постанову.

На переконання суду, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волчецького Д.М. про накладення штрафу ВП №61590855 від 19.04.2024, що є достатнім способом відновлення порушеного права позивача.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідно до вимог ст.139 КАС України.

Щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн., то суд зазначає таке.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За правилами ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч.1 ст.34 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

За правилами ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

За правилами ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження обставин щодо понесення витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн. стороною позивача надані суду наступні документи: копію Договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 14.05.2019, копію Предметного завдання №26-04-2024 до Договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 14.05.2019, копію акта здачі-приймання наданих послуг до Договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 14 травня 2019 року, складеного 21.05.2024, копію рахунку №21-05/2024 від 21.05.2024, виданого АБ "Віталія Грабовського", копію витягу з ЄДР відносно Адвокатського бюро "Віталія Грабовського", копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_2 , копію довіреності ТОВ "Рівненський МЖК" від 14.08.2023.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI установлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зазначає, що позивачем надані належні та допустимі докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 по справі №201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) міститься висновок про те, що розглядаючи питання стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд має право самостійно визначати розмір таких витрат, виходячи з критерію розумної необхідності та співмірності, враховуючи характер виконуваної адвокатом роботи (послуг), складність виконуваної роботи (послуг), їх значимості, складності категорії справи тощо.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268 названого рішення).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі№755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 по справі №280/1765/19 (адміністративне провадження №К/9901/607/20) зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема складності справи, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При цьому, згідно з висновками Верховного Суду, що, зокрема, наведені в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Суд констатує, що позивач надав належні та допустимі докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката, а також співмірності витрат обсягу наданих послуг.

Тому, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волчецького Д.М. про накладення штрафу від 19.04.2024 у виконавчому провадженні №61590855.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення (підписання) судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення (підписання). Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 22 травня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс" (вул. Гайдамацька, 13-Б, м. Рівне, Рівненська обл., Рівненський р-н, 33003, ЄДРПОУ/РНОКПП 13988757)

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Замкова, буд. 22А, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007146)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 Адреса: с. Лінчин, Рівненський р-н, Рівненська обл., 34664.

Суддя С.А. Борискін