Справа № 160/4597/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2024 рокуСправа №160/4597/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (відповідач-2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), до якої було відряджено військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині невиконання вимог п. 7 Наказу МОУ № 44 від 25.01.2023 року, а саме щодо неповідомлення Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), яка є штатним місцем служби військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про факт безпосередньої участі військовослужбовця, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у заходах з оборони та відсічі збройної агресії російської федерації та отримання під час здійснення зазначених заходів травми тяжкого ступеня;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) в частині невиплати, військовослужбовцю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткової винагороди передбаченої п. 1-2 Постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року, за серпень 2023 року, як військовослужбовцю, що проходив стаціонарне лікування у зв`язку із отриманим пораненням/травмою тяжкого ступеню яка за причинно-наслідковим зв`язком є такою що пов`язана із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 , суми невиплаченої додаткової винагороди передбаченої п. 1-2 Постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року, за серпень 2023 року, як військовослужбовцю, що проходив стаціонарне лікування у зв`язку із отриманим пораненням/травмою тяжкого ступеню яка за причинно-наслідковим зв`язком є такою що пов`язана із захистом Батьківщини.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з огляду на протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неповідомлення військової частини НОМЕР_2 про факт безпосередньої участі військовослужбовця у заходах з оборони та відсічі збройної агресії російської федерації та отримання під час здійснення зазначених заходів травми тяжкого ступеня, військовою частиною НОМЕР_2 не нараховано та не виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми від 14.08.2023 №2170/245 та відповідними медичними документами. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Роз`яснено відповідачам про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Витребувано у Військової частини НОМЕР_2 відомості щодо нарахованого та виплаченого у серпні 2023 року грошового забезпечення (з урахуванням всіх складових грошового забезпечення), докази отримання від Військової частини НОМЕР_1 відомостей про перебування ОСОБА_1 в зоні бойових дій під час здійснення заходів з оборони та відсічі збройної агресії російської федерації та отримання травми тяжкого ступеня у липні 2023.
Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 докази повідомлення Військової частини НОМЕР_2 щодо перебування ОСОБА_1 в зоні бойових дій під час здійснення заходів з оборони та відсічі збройної агресії російської федерації та отримання травми тяжкого ступеня у липні 2023.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_1 надати суду відповідь на адвокатський запит адвоката позивача від 01.03.2024.
У наданому до суду відзиві відповідач-1 зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Так, відповідачем за вих. №2054 від 03 серпня 2023 року (на підставі п.7 Наказу Міністерства оборони України №44 від 25 січня 2023 року) надано відповідачу-2 довідку про участь позивача у бойових діях у липні 2023 року, який отримано відповідачем-2 04 серпня 2023 року за вх. №1086. Разом з тим, адвокатський запит на розгляд відповідача-1 не надходив. Також зазначив, що згідно Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» №260 від 07 червня 2018 року до функціональних обов`язків його військовослужбовців не входить нарахування та виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу. Із зазначених питань позивачу слід звертатись до відповідача-2. До відзиву долучено копію довідки від 03.08.2023 № 2054.
Відповідач-2 у поданому відзиві просив у позові відмовити, оскільки при підготовці попередніх проектів наказів про виплату додаткової грошової винагороди за серпень 2023 року у штабі військової частини НОМЕР_2 були відсутні відомості, які б підтверджували факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням, що унеможливлювало здійснити йому відповідні нарахування та виплати. Після надходження відповідних відомостей до військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 683 від 07.11.2023 визначено необхідність виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду в розмірі 100000 грн пропорційно часу його перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням за періоди часу з 22.07.2023 по 04.08.2023 та з 15.08.2023 по 31.08.2023. На час розгляду даної адміністративної справи у Військової частини НОМЕР_2 відсутня будь-яка заборгованість з виплати грошового забезпечення чи додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 . Зазначене твердження підтверджується відомістю зарахування заробітної плати за період 2023-07-08 по 2023-12-26. До відзиву долучено витребувані судом докази.
Позивач правом на надання відповідей на відзиви не скористався.
Відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 7 від 28.02.2022 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
У подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 164 від 07.06.2023 командиром військової частини НОМЕР_2 передано, а командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято в оперативне підпорядкування з 07.06.2023 до окремого розпорядження солдата ОСОБА_1 водія 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти.
Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 № 2170/245 від 14.08.2023 про обставини травми, позивач 22.07.2023 близько 09 год 00 хв під час виконання бойового завдання зі звільнення тимчасово окупованих територій в районі населеного пункту Гуляйпільське Запорізької області, внаслідок нанесення противником ураження попав під авіудар та отримав ЗЧМТ, акубаротравму. Поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, із захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України, в зоні ведення бойових дій.
Позивач у зв`язку з отриманою травмою проходив стаціонарне лікування, що підтверджується наступними медичними документами: первинною медичною карткою форми 100 від 22.07.023 про надання допомоги та транспортування, виписним епікризом № 4512 від 27.07.2023 про перебування на стаціонарному лікуванні з 24.07.2023 по 27.07.2023 , довідкою від 28.07.2023, виписним епікризом за медичною карткою стаціонарного хворого виданий КНП «Міська лікарня № 3» ЗМР про перебування на стаціонарному лікуванні з 28.07.2023 по 04.08.2023, довідкою про тимчасову непрацездатність № 1299 від 04 серпня 2023 року.
Відповідно до довідки ВЛК № 222 від 05.09.2023, за результатами проведеного медичного огляду позивача визначено, що травми отримані 14.08.2022 та 22.07.2023 належать до тяжкого ступеня та пов`язані із захистом Батьківщини. За результатами огляду позивача визнано обмежено придатним.
У січні 2024 року позивач через свого представника звернувся до відповідачів з адвокатськими запитами щодо причин невиплати та/або ненарахування йому додаткової винагороди за серпень 2023 року у зв`язку з перебування на стаціонарному лікуванні за результатами отриманої 22.07.2023 травми під час захисту Батьківщини, а також повідомлення про наявність або відсутність наказу командира Військової частини щодо включення позивача до числа осіб, яким передбачена виплата додаткової винагороди за серпень 2023 року. До вказаних запитів долучено довідку про обставини травми, довідку ВЛК, медичні документи щодо проходження стаціонарного лікування та довідки ОК-5, ОК-7.
Відповіді на вказані запити позивачем не отримано та спірну додаткову винагороду з огляду на долучені позивачем довідки форми ОК-5 та ОК-7 за серпень 2023 року не нараховано та не виплачено.
Не погоджаючись з бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо неповідомлення Військової частини НОМЕР_2 про факт безпосередньої участі військовослужбовця у заходах з оборони та відсічі збройної агресії російської федерації та отримання під час здійснення зазначених заходів травми тяжкого ступеня, а також бездіяльністю Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати додаткової винагороди передбаченої п. 1-2 Постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року, за серпень 2023 року, як військовослужбовцю, що проходив стаціонарне лікування у зв`язку із отриманим пораненням/травмою тяжкого ступеню під час захисту Батьківщини, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного.
Згідно статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України, Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині другій статті 9 цього Закону установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та їх розміри визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Абзацом другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації .
У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та продовжує діяти на момент розгляду справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168.
На виконання цих указів Кабінет Міністрів України видав постанову "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168, якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.
Відповідно до п. 1-2 Постанови № 168, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Пунктом 2-1 Постанови №168 установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають, у тому числі:
порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови;
особливості виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пунктах 1-1 і 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту.
Разом з тим, Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 (застосовується з 01 лютого 2023 року) доповнено розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».
Відповідно до п. 8 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Відповідно до п.п. 5, 7 розділу XXXIV Порядку № 260, про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах, командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців.
Керівниками пунктів управління, управлінь (штабів) угруповань військ (сил), командирами військових частин (у тому числі резерву, установ, організацій), до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляються органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, а також виконання завдання у складі управління (штабу) угруповання військ (сил) (затверджених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України), угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління за минулий місяць.
Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) телеграмами (діяли до 01.06.2022), окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.
В окремому дорученні від 23.06.2022 № 912/з/29, дія якого продовжена на 2023 рік, Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи), до складу якого, серед іншого, змістовно включено виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Пунктом 4 цього ж окремого доручення установлено керівникам органів військового управління, штабів угруповань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.
У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній терміну безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку № 2 до цього доручення.
У підставах про видання таких довідок обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29).
З наведеного слідує, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав відповідну довідку. Тож, якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам № 1, 2 окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених пунктом 3 вищевказаного окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до повноважень, наданих йому абзацом 3 пункту 3 та абзацом 4 пункту 4 окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 560/3153/23.
З матеріалів справи встановлено, що командиром військової частини НОМЕР_1 складено довідку № 2054 від 03.08.2023 щодо підтвердження участі позивача у бойових діях або заходах у періоди з 01.07.2023 по 05.07.2023 та з 09.07.2023 по 21.07.2023.
Довідка є підставою для включення до проекту наказу про виплату додаткової винагороди під час воєнного стану.
Вказана довідка згідно зі штампом на документі отримана військовою частиною НОМЕР_2 04.08.2023 за вх. № 1086.
Таким чином, військовою частиною НОМЕР_1 до якої позивача відряджено для виконання бойових завдань на виконання вимог Порядку № 260 та окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 складено відповідну довідку на підтвердження участі позивача у бойових діях до 05 числа наступного місяця та направлено її до військової частини НОМЕР_2 за місцем штатної служби позивача.
Крім того, відповідно до долучених військовою частиною НОМЕР_2 доказів, довідка військової частини НОМЕР_1 про обставини травми від 14.08.2023 за № 2170/245, отриманої позивачем під час захисту Батьківщини, згідно зі штампом на документі, отримано військовою частиною НОМЕР_2 03.11.2023, що також спростовує доводи позивача про бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неповідомлення військової частини НОМЕР_2 про отримання такої травми.
З урахуванням викладеного, а також виконання вимог щодо документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, а також отримання травми під час участі в таких діях наявними в матеріалах справи доказами, суд наголошує, що на момент звернення до суду бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неповідомлення Військової частини НОМЕР_2 про такі обставини відсутня, відповідне право позивача не порушено, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо вимог в частині невиплати Військовою частиною НОМЕР_2 додаткової винагороди за серпень 2023 року, як військовослужбовцю, що проходив стаціонарне лікування, у зв`язку із отриманим пораненням/травмою тяжкого ступеню під час захисту Батьківщини.
Так, військовою частиною НОМЕР_2 у наданому відзиві зазначено, що після надходження до військової частини відомостей, які підтвердили факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 683 від 07.11.2023 «Про виплату додаткової винагороди за липень, серпень, вересень 2023 року» визначено необхідність виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду в розмірі 100 000 грн пропорційно часу його перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням за періоди часу з 22.07.2023 по 04.08.2023 та з 15.08.2023 по 31.08.2023 на підставі рапорту начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 за вх. №1499/11/1 від 04.11.2024 та довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 за вих. №2170/245 від 14.08.2023.
Вказаний наказ долучено відповідачем до матеріалів справи.
Тобто, військовою частиною НОМЕР_2 виконано всій обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за серпень 2023 року, як військовослужбовцю, що проходив стаціонарне лікування у зв`язку із отриманим пораненням/травмою тяжкого ступеню яка за причинно-наслідковим зв`язком є такою що пов`язана із захистом Батьківщини.
Суд зауважує, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, тоді як наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт нарахування та виплати позивачу спірної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за серпень 2023 року у розмірі до 100 000 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, відповідно до довідки про обставини травми від 14.08.2023 №2170/245.
Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, з урахування відсутності порушення прав позивача на час звернення до суду з даним позовом, а також розгляду справи по суті, суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд враховує ч. 2 ст. 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 295 КАС України суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 22 травня 2024 року.

Суддя Н.Є. Калугіна