Справа № 127/17473/24
Суддя: Ан О. В.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/160/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Поляруш І.О.

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області до ОСОБА_2 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,

УСТАНОВИВ:

23.05.2024 року до суду з позовом звернулось Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області, яке просило затримати з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України громадянина російської федерації ОСОБА_2 з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, на шість місяців. Позовні вимоги обґрунтовані тим, в результаті перевірки наявних документів згідно пояснень було встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_2 , прибув на територію України 03.02.2022 року за паспортним документом громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , з приватною метою. Для продовження строку перебування на території України громадянин російської федерації ОСОБА_2 , до територіальних підрозділів ДМС України, не звертався, також відповідач не звертався до підрозділу згідно вимог частини 2 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме як той іноземець, який не має законних підстав для перебування в Україні або який не може виконати обов?язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв?язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, відповідні особи можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. За порушення встановлених правил перебування на території України, громадянин російської федерації ОСОБА_2 , відділом запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області був притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме 16.03.2023 року на громадянина російської федерації ОСОБА_2 , було складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесена постанова про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2550 гривень. З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», заступником начальника УДМС України у Вінницькій області ОСОБА_3 , 16.03.2023 року затверджено рішення про примусове повернення з України громадянина російської федерації ОСОБА_2 . В ході перевірки правомірності перебування на території України було встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_2 не виконав рішення № 7 про примусове повернення з України від 16.03.2023 року, яке винесене відділом організації запобігання нелегальній міграції та видворення Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області, та яким зобов?язано відповідача покинути територію України.

Ухвалою суду від 23.05.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, вказав, що за паспортом громадянина російської федерації ОСОБА_2 ідентифікований, тому просив затримати останнього для виконання процедури видворення, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечив. Вказав на те, що покидати територію України не бажає, працює не офіційно, рішення про добровільний виїзд з території України не виконанав через відсутність коштів. До органів міграційної служби з питаннями про перебування на території України не звертався, дозвільних документів не оформляв. Живе в Вінниці з дружиною і дочкою. Він очікував, що дружина оформить документи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином російської федерації.

03.02.2022 року відповідач ОСОБА_2 прибув на територію України через пункт пропуску «Бачівськ» з приватною метою, загальний строк його тимчасового перебування на території України перевищив 90 дні ( з останніх 180) .

У зв`язку з тим, що відповідач до визначеного чинним законодавством строку, не покинув території України, чим порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, відділом запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області 16.03.2023 складено постанову про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_2 відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на суму 2550 гривень.

Заступником начальника УДМС у Вінницькій області ОСОБА_3 , 16.03.2023 року затверджено рішення про примусове повернення з України громадянина російської федерації ОСОБА_2 .

Відповідно до розписки громадянин ОСОБА_2 отримав вказане рішення та зобов`язався покинути територію України до 13.04.2023. Про те, територію України він не покинув у добровільному порядку.

Головним спеціалістом відділу запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області 23.05.2024 року прийнято рішення № 2 про примусове видворення за межі країни громадянина російської федерації ОСОБА_2 , яке затверджене заступником начальника УДМС у Вінницькій області Кушніром В.М.

Громадянин російської федерації ОСОБА_2 законних джерел доходу, власного житла на території України не має.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2022 року № 692, з 01.07.2022 року втратила чинність угода між урядом України та урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації та застосування деяких міжнародних договорів України з російською федерацією, підписана 16 січня 1997 року в Москві.

Пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2022 року № 692 передбачає, що на період до припинення дії Угоди, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, відповідно до статті 6 такої Угоди зупинити дію статей 1 і 2 Угоди в частині можливості громадян російської редерації в?їжджати, виїжджати, прямувати транзитом, перебувати і пересуватися територією України без віз на підставі документів, зазначених у пунктах 2, 3, 4, 6 1 8 переліку документів громадян російської редерації для в?їзду, виїзду, перебування і пересування територією України, наведеного в Додатку 1 до Угоди.

Відтак, громадянам російської федерації, які перебували на території України по без віз та у яких закінчився 90 денний термін перебування, з 01.07.2022 року заборонено перебувати на території України по паспортам громадян російської федерації та паспортам громадянина російської федерації що посвідчує особу громадянина російської федерації за межами російської федерації.

Громадяни російської федерації, які будуть заїжджати після 01.07.2022 року зобов?язані перетинати кордон України по візам.

Відповідач статусу біженця не має. Докази того, що ОСОБА_2 потребує додаткового або тимчасового захисту немає.

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

За приписами ч.ч. 1, 3, 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцем знаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; зобов`язання внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців (ч. 11 ст. 289 КАС України).

Враховуючи обставини справи, зокрема нелегальне перебування ОСОБА_2 на території України, наявність рішення про примусове видворення відповідача, а також те, що останній раніше ухилився від виконання рішення про його примусове повернення, відсутність джерела прибутку, існує висока вірогідність, що ОСОБА_2 ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню цієї процедури, а тому суд вбачає підстави для затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення на строк, необхідний для видворення, але не більше ніж на шість місяців.

Керуючись ст. ст. 12, 241, 244, 246, 257, 288, 289 КАС України, ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Затримати з метою реалізації процедури видворення з території України громадянина російської федерації ОСОБА_2 з поміщенням його у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства терміном на шість місяців.

Рішення допустити до негайного виконання.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення у Сьомий апеляційний адміністративний суд через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: