Справа № ЗПП/320/20/24
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № ЗПП/320/20/24 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просило:

- зупинити дію наказу Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 12 від 07.02.2024 «Про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва»;

- заборонити Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчиняти дії щодо укладення охоронного договору з Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк» стосовно об`єкту - стадіон заводу «Арсенал».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 у задоволенні заяви відмовлено.

Заявник в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Положеннями частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти.

Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини другої статті 151 КАС заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно пункту 1 частин першої та другої статті 151 КАС позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Частинами першою, четвертою-шостою статті 154 КАС передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися для захисту відповідного права заявника та на період вирішення та розгляду справи до ухвалення судового рішення в межах цієї справи.

Інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Тобто, таке забезпечення існує як правило до зникнення підстав для його забезпечення, усунення певних оскаржуваних порушень самим суб`єктом владних повноважень виключно до ухвалення судового рішення в межах цієї справи. Забезпечення позову за своєю правовою природою має тимчасовий характер.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18 та від 28.10.2020 у справі № 140/2474/20.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник вказував, що ПАТ АБ «Укргазбанк» належать на праві власності нежилі приміщення і споруди спортивного клубу ВО «Завод Арсенал», загальною площею 536,3 кв.м., та земельна ділянка з кадастровим номером :82:033:0013 площею 1,9902 га, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Грушевського Михайла, 36 .

Зазначено, що вказані об`єкти належать заявнику на праві власності відповідно до свідоцтва про придбання з прилюдних торгів, виданого 01.10.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрованого у реєстрі за № 5834, що підтверджено витягом про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим 29.12.2012, номер 37069387, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38908140 та на підставі права власності відповідно до свідоцтва про придбання з прилюдних торгів, виданого 01.10.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрованого у реєстрі за № 5833, що підтверджено витягом про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим 21.03.2013, номер 1447791, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0.

Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 07.02.2024 прийнято наказ № 12 «Про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва», згідно з яким згаданий об`єкт занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва.

У подальшому Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 14.02.2024 за № 066-524 повідомлено Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» про необхідність укладення охоронного договору у місячний строк.

У заяві про забезпечення позову, заявник вказав, що він має намір подати позов про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 12 від 07.02.2024 «Про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва».

Про необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник зазначив, що в разі не укладення охоронного договору з боку заявника у місячний строк, законом передбачені наслідки у вигляді відповідальності Банку, а тривалість судового розгляду у суді першої інстанції та процедура оскарження в апеляційному порядку рішення адміністративного суду, а також завантаженість Київського окружного адміністративного суду є, на думку заявника, обґрунтованою підставою припускати, що до вирішення справи судом та набранням рішенням суду законної сили, сплине час для виконання обов`язку Банку на виконання приписів оскаржуваного наказу та Закону щодо укладення охоронного договору.

Вказав також, що у такому випадку Банк буде змушений його виконувати або до нього будуть застосовані санкції.

На переконання заявника, у разі незупинення дії наказу від 07.02.2024 № 12 «Про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва» та незобов`язання Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) заборонити вчиняти дії щодо укладення охоронного договору із заявником, втрачається мета та сутність судового захисту, за яким заявник має намір звернутися до суду.

Із урахуванням викладеного, невжиття заходів забезпечення позову, на думку заявника, може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав Банку.

Надаючи оцінку наведеним мотивам заявника, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Так, застосування заходів забезпечення позову у заявлений спосіб свідчитиме про фактичне вирішення справи по суті предмету позову, із порушенням при цьому права відповідача доводити правомірність прийнятого ним рішення.

Сам лише факт прийняття органом державної влади певного рішення, яке впливає на обсяг прав, свобод та інтересів особи, не є підставою для висновку про протиправність такого рішення та висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення такого рішення.

За даного предмету спору та підстав позову, наявність ознак протиправності оскаржуваного рішення може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи надання можливості сторонам у доведенні своєї позиції, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Протиправність, на яку посилається позивач, не має жодних ознак очевидності.

Завданням забезпечення позову є забезпечення можливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позовних вимог, шляхом, зокрема, збереження правового становища об`єктів спірних правовідносин у їх первинному стані, що мав місце на час виникнення спору. Проте, на переконання колегії суддів, забезпечення позову у наведений заявником спосіб у даному випадку матиме цілком протилежний ефект, оскільки фактично уможливить зміну спірного об`єкта до вирішення спору по суті.

Окрім того, спірний наказ та укладення охоронного договору не позбавляє заявника права власності на спірний об`єкт, не унеможливлюють здійснення його змін у встановленому законом порядку. Матеріали справи не містять доказів того, що заявник вчиняв дії щодо зміни спірного об`єкта (ремонт, реконструкція тощо), здійснював його реалізацію або ж мав намір вчиняти такі дії.

Таким чином, на переконання колегії суддів, оскаржуваний наказ та укладення охоронного договору не може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів позивача, які буде неможливо або ж складно поновити у разі задоволення позовних вимог у даному спорі.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складений 22.05.2024.