Справа № 400/12378/23
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/12378/23
Перша інстанція: суддя Мороз А. О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів; визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2023р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №619 від 10.07.2022р. про результати проведення службового розслідування та наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №635 від 12.07.2022р. про результати проведення службового розслідування в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани (п.14), позбавлення премії в розмірі 20% за червень та липень 2022р. (п.15), позбавлення додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 за червень та липень місяць 2022р. повністю (п.16);

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої п.1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, в повному обсязі розмірі 100 000грн. за періоди з 1 березня до 31 березня 2022 р., з 1 квітня до 30 квітня 2022р., та зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за періоди з 1 березня до 31 березня 2022р., з 1 квітня до 30 квітня 2022р. з розрахунку до 100 000грн. на місяць з врахуванням уже проведених виплат за цей період;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої п.1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в розмірі 30 000 грн. за червень та липень 2022р. та зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за червень та липень 2022р. з розрахунку 30 000грн. на місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 24.02.2022р. по 30.03.2023р. він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 у званні солдата, на посаді оператора-електрика автодрому полігону.

Так, 24.02.2024р. позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 і його було направлено до 124 бригади 192 батальйону сил Херсонської ТРО.

В подальшому, у травні 2022р. позивачу стало відомо про зарахування його до ВЧ НОМЕР_1 . Оголошення наказу про зарахування до особового складу ВЧ НОМЕР_1 викликало заперечення у ОСОБА_1 та інших, оскільки вони не писали рапорти для такого зарахування та не направлялися до цієї частини ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони вважали себе військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_2 , тимчасово відрядженими до ВЧ НОМЕР_1 , в тому числі отримали зброю у ВЧ НОМЕР_2 , форму та матеріальне забезпечення від ВЧ НОМЕР_1 не отримували, тощо.

Позивач зазначає, що з 25.02.2022р. до 4.05.2022р. він безпосередньо на лінії зіткнення був задіяний у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та надалі ніс службу в зоні активних бойових дій - в Миколаївській та Херсонській областях, жодного разу від виконання свого обов`язку не ухилявся, натомість вимагав належного оформлення військово-облікових документів та забезпечення мінімальних прав, гарантованих законами та Конституцією України.

Позивач вказує на те, що питання про повернення його до ВЧ НОМЕР_2 та оформлення військово-облікових документів належним чином не було вирішено і до його звільнення весною 2023р.. При цьому, позивача було позбавлено додаткової винагороди, встановленої п.1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Так, лише 2.09.2023р. йому надійшла відповідь ВЧ НОМЕР_1 , з аналізу якої вбачається безпідставне та незаконне застосування до позивача заходів дисциплінарного стягнення відповідно до Наказів №619 від 10.07.2022р. та № 635 від 12.07.2022р. у вигляді оголошення суворої догани, позбавлення премії в розмірі 20%, та позбавлення додаткової винагороди згідно з Постановою КМУ №168 в розмірі 30 000грн. за червень та липень 2022р. Також, позивачу не в повному обсязі було нараховано додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. за березень та квітень 2022р..

Не погоджуючись із такими діями відповідача ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.

Посилаючись на вказані обставини просив позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти по справі нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами службового розслідування доведено наявність дисциплінарного проступку в діях позивача, а саме порушення позивачем військової дисципліни, що полягає у недотриманні норм Статуту ВС ЗСУ та Військової Присяги, а саме відмова у виконанні наказу командира, при цьому в умовах дії воєнного стану.

Що стосується виплати позивачу додаткової винагороди не в повному обсязі, то суд виходив з того, що у період з 24.02.2022р. по 12.04.2022р. позивач отримував додаткову винагорода із розрахунку 30 000грн. на підставі Постанови КМУ №168 від 28.02.2022р., оскільки перебував у пункті постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та не брав безпосередньої участі у бойових діях, і не здійснював будь-яких заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, внаслідок чого, останньому виплачувалась додаткова винагорода із розрахунку 30 000грн..

З 12.04.2022р. по 30.04.2022р. із розрахунку до 100 000грн., в загальній сумі за квітень 2022р. 74 333,33грн. позивачу виплачено відповідно до бойового розпорядження №225/дск від 12.04.2022р..

У період з 1.05.2022р. по 3.05.2022р. позивач також приймав безпосередню участь у бойових діях в складі підрозділу, підпорядкованому ОТУ Приморьє, внаслідок чого отримав за травень місяць 2022 р. додаткову винагороду в загальній сумі 39 032,26грн., з яких 9 032,26грн. нараховано із розрахунку до 100 000грн..

Щодо періоду червень та липень 2022р., то через оголошення суворої догани позивачу на підставі п.14 наказів №1294, 635 відповідно до пунктів 15, 16 зазначених наказів встановлено виплату щомісячної премії в розмірі 80% та позбавлено додаткової винагороди за червень та липень місяць 2022р. у повному обсязі.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 у період з 24.02.2022р. до 30.03.2023р. проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 у званні солдата, на посаді оператора-електрика автодрому полігону, що підтверджується наказом командира ВЧ НОМЕР_1 за №89 від 30.03.2023р..

Наказами командира ВЧ НОМЕР_1 за №642/3481 від 30.06.2022р. та за №642/3814 від 7.07.2022р. було визначено склад військовослужбовців, до якого входив і позивач, які убувають до району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, від виконання яких позивач відмовився.

Проте, позивач у складі групи військовослужбовців відмовився від виконання вищевказаних наказів.

На підставі вказаного, командиром ВЧ НОМЕР_1 було прийняті накази про призначення службового розслідування за №1294 від 3.07.2022р. та №1331 від 12.07.2022р.

В подальшому, 10.07.2022р. та 12.07.2022р. командиром ВЧ НОМЕР_1 було прийнято накази за №619, №635 про результати проведення службового розслідування.

У висновках вказаних наказів вказано, що за результатами службового розслідування встановлено порушення позивачем вимог ст.ст.11, 16,27, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме: невиконання наказу. Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності і застосовано вид стягнення - сувору догану. Також, відповідно до пункту 15 зазначених наказів позивачу встановлено виплату щомісячної премії в розмірі 80%, а відповідно до пункту 16 наказів позивача позбавлено додаткової винагороди за червень та липень місяць 2022р..

Позивач не погодився із такими діями відповідача, а також вважав, що у березні та квітні 2022р. йому не у повному обсязі було виплачено додаткову винагороду, у зв`язку із чим він звернувся в суд із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій військової частини у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби врегульовано ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу в Україні» від 25.03.1992р. за №2232-ХІІ (надалі - Закон №2232-ХІІ).

Приписами ст.2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999р. за №548-XIV (надалі - Статут).

Відповідно до ст.11,16,30 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

За правилами п.26, 27 розділу 1 ч.1 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим ЗУ «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999р. за №551-XIV (надалі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Приписами ст.4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожною військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів І один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що у період з 24.02.2022р. ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та на всі види забезпечення у званні солдата, на посаду оператора-електрика автодрому полігону, що підтверджується наказом командира ВЧ НОМЕР_1 за №47 від 24.02.2022р. (а.с.123) та записом у військовому квитку позивача Серія НОМЕР_3 (а.с.17).

Разом з тим, судова колегія зазначає, що ОСОБА_1 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 з 24.02.2022р. по 30.03.2023р. та згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №89 від 30.03.2023р. позивача визнано таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби в м.Херсон, у зв`язку із чим його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.102).

Враховуючи вказане, судова колегія вважає, що на період перебування на військовій службі позивач зобов`язаний бездоганно і неухильно додержуватись порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України, зокрема виконувати накази командира.

У відповідності до ст.45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Приписами ст.48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Положеннями ст.83-86 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. за №608 (надалі - Порядок №608).

Згідно абз.4 п.2 розділу I Порядку №608, службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Приписами п.3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

У відповідності до п.1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно з п.3,4 цього ж розділу Порядку №608, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.

У відповідності до п.1,2 розділу IV Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.

Як вбачається із матеріалів, що згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №1294 від 3.07.2022р. призначено службове розслідування стосовно факту невиконання військовослужбовцями наказу від 30.06.2022р., зокрема, ОСОБА_1 (а.с.61).

За результатами проведення службового розслідування прийнято наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №619 від 10.07.2022р. про результати службового розслідування, яким встановлено та підтверджено факт невиконання наказу 30.06.2022р. військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_1 , зокрема ОСОБА_1 , та притягнуто останнього до дисциплінарної відповідальності (а.с.62-65).

Разом з тим, згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №1331 від 7.07.2022р. призначено службове розслідування стосовно факту невиконання військовослужбовцями наказу 7.07.2022р., зокрема, ОСОБА_1 (а.с.31).

За результатами проведення службового розслідування прийнято наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №635 від 12.07.2022р. про результати службового розслідування, яким встановлено та підтверджено факт невиконання наказу 7.07.2022р. військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_1 , зокрема ОСОБА_1 , та притягнуто останнього до дисциплінарної відповідальності (а.с.32-34).

Надаючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів справи, наказами командира ВЧ НОМЕР_1 за №642/3481 від 30.06.2022р. та №642/3814 від 7.07.2022р. позивача було включено до складу військовослужбовців, які убувають до району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, однак, позивач відмовився від виконання зазначених наказів командира, що підтверджується матеріалами службового розслідування.

В обґрунтування підстав такої відмови ОСОБА_1 вказував на свою незгоду у зарахуванні його до ВЧ НОМЕР_1 , неналежному оформленні його військово-облікових документів та численних конфліктах з цього приводу.

При цьому, під час розгляду справи позивач не надав пояснень та доказів на спростування встановленого службовим розслідуванням факту відмови у виконанні наказів командира, а всі пояснення позивача є обґрунтуванням причин невиконання наказів командира, що у свою чергу свідчить про наявність його вини у вчинені дисциплінарного проступку - відмови у виконанні наказу командира.

Судова колегія звертає увагу, що матеріалами службового розслідування доведено наявність дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_1 , а саме порушення позивачем військової дисципліни, що полягає у недотриманні норм Статуту ВС ЗСУ та Військової присяги, а саме відмова у виконанні наказу командира, при цьому в умовах дії воєнного стану. Посилання позивача, що його неправомірно зарахували до ВЧ НОМЕР_1 та неналежним чином не оформлено військово-облікові документи, не спростовують доведення його вини, оскільки матеріалами справи підтверджено факт проходження військової службу позивачем у спірний період.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними та скасування спірних наказів.

Що стосується позовних вимог відносно ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, то судова колегія виходить з наступного.

Відповідно абзацу 1 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та їх розміри визначені Постановою КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704.

Абзацом 2 ч.4 ст.9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 7.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Цього ж дня (24.02.2022р.) Указом Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до п.4 Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України [зобов`язаний] невідкладно: 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Згідно з п.6 Указу Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінету Міністрів України [доручено] забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання цих указів Кабінет Міністрів України видав Постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 (далі Постанова №168), якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.

Пунктом 1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операції Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Із матеріалів справи вбачається, що у період з 24.02.2022р. до 12.04.2022р. ОСОБА_1 отримував додаткову винагорода із розрахунку 30 000грн. на підставі Постанови №168, що підтверджується довідкою №642/4262 від 21.06.2023р. (а.с.30).

Згідно пояснень ВЧ НОМЕР_1 нарахування та виплата додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, виходячи із розрахунку 30 000грн. обумовлена тим, що ОСОБА_1 у вищезазначений період перебував у пункті постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та не брав безпосередньої участі у бойових діях, і не здійснював будь-яких заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

Разом з тим, у період з 12.04.2022р. по 30.04.2022р. відповідно до бойового розпорядження №225/дск від 12.04.2022р. ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях, а тому додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, виплачувалась йому виходячи із розрахунку до 100 000грн., в загальній сумі за квітень 2022р. 74 333,33грн..

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не доведено факту його безпосередньої участі у бойових діях у період з 1.03.2022р. по 11.04.2022р., судова колегія вважає, що підстави для нарахування йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, виходячи з розміру 100 000грн. відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період червень, липень 2022р., то судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно наказів командира ВЧ НОМЕР_1 за №619 від 10.07.2022р. та за №635 від 12.07.2022р. про результати службового розслідування за фактом відмови виконувати бойовий наказ, ОСОБА_1 позбавлено винагороди військовослужбовця за червень, липень 2022р. повністю, відповідно.

Наказом Міністерства оборони України №98 від 1.04.2022р. внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Міністерством оборони України від 7.06.2018р. №260.

Пункту 17 вказаного наказу встановлено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

23.06.2022р. Міністр оборони України видав окреме доручення №912/з/29, яке підлягало застосуванню з 1.06.2022р., тоді як попередні телеграми Міністра оборони України наказано вважати такими, що з 1.06.2022р. не застосовуються (пункти 13, 14 окремого доручення).

Вказаною телеграмою до відома органів військового управління, з`єднань, військових частин тощо доведено рішення Міністра оборони України, яке прийняте з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168.

Згідно п.10 окремого доручення Міністерства оборони України №912/з/29 від 23.06.2022р. до наказів на виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включаються військовослужбовці, які відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Отже, з огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що ВЧ НОМЕР_1 діяла в межах та на підставі норм чинного законодавства щодо наявності підстав для невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за червень, липень 2022р..

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності дій ВЧ НОМЕР_1 та відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

У контексті оцінки доводів апеляційних скарг, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко