Справа № 420/21092/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/21092/23

Перша інстанція: суддя Токмілова Л.М.,

повний текст судового рішення

складено 06.12.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (відповідач) з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті грошової допомоги на проживання, яка передбачена Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332, за його заявою від 21.04.2022 року;

- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 від 21.04.2022 року з вересня 2022 року;

- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подати до суду протягом 30 днів звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по даній справі.

В обґрунтування позову вказав на протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні і виплаті грошової допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, яка передбачена Порядком №332. Позивач вказав, що з 02.02.2015 року перебуває на обліку Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, як внутрішньо переміщена особа. Позивач звертав увагу, що такої підстави для відмови у призначенні та нарахуванні допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі, - непідтвердження факту нового переміщення, Порядком №332 не передбачено.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що підстав для виплат грошової допомоги позивачу немає. За доводами відповідача, ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 перебувають на обліку в Управлінні соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси з 02.02.2015 року, як внутрішньо переміщені особи. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли будь хто з членів сім`ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Відповідно до письмової заяви ОСОБА_2 від 20.08.2020 р., яка надійшла поштою 01.09.2020 р., вона стала власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Виплати грошової допомоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинені з 01.09.2020 р. у зв`язку з придбанням членом сім`ї заявника квартири у м. Одеса. Із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та надання допомоги на проживання ОСОБА_1 звернувся 21.04.2022 р. У заяві він власноруч зазначив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 27.02.2022 р. Допомога на проживання була призначена ОСОБА_1 з 01.03.2022 р. у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Відповідач зауважує, оскільки з 2015 року позивач проживає у місті Одеса, то підстав для виплат грошової допомоги немає, оскільки позивач облікований як внутрішньо переміщена особа до ведення воєнного стану, тому виплата, передбачена Порядком №332, відсутня.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане судове рішення позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 . Внаслідок збройного конфлікту на території Луганської та Донецької областей ОСОБА_1 покинув попереднє місце проживання (м.Луганськ) та переїхав до м.Одеси де і був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 02.02.2015 №5106-3356. З 02.02.2015 по 02.06.2015 ОСОБА_1 отримував допомогу, потім виплати були припинені, у зв`язку із ненаданням даних щодо свого працевлаштування. Отже, станом на 24.02.2022р.допомогу як внутрішньо переміщена особа ОСОБА_1 не отримував. 21.04.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення у Київському районі м.Одеси із заявою від 21.04.2022р. про надання допомоги, як внутрішньо переміщеній особі та надав усі необхідні документи. З березня 2022р. по серпень 2022р. ОСОБА_1 отримував допомогу як внутрішньо переміщена особа. З вересня 2022р. виплати допомоги зупинились. 06.07.2023р. ОСОБА_1 отримав на електронну адресу відповідь на адвокатський запит, за якою Управління повідомило зокрема, що в ході перевірки особової справи ОСОБА_1 встановлено. Що він не знімався з обліку внутрішньо переміщених осіб та не повідомляв управління про повернення за місцем реєстрації у м.Ліганськ, а також документів, які підтверджують його перебування за місцем реєстрації у м.Луганськ до введення воєнного стану в Україні не надав, тому виплати були призупинено. Також, як далі вказує скаржник, у своїй відповіді управління зазначило, що оскільки ОСОБА_1 був облікований як внутрішньо переміщена особа з лютого 2015р., не надав документів у підтвердження його перебування за місцем реєстрації у м.Луганськ до введення воєнного стану 24.02.2022р., проживав увесь час у м.Одеса до введення воєнного стану 24.02.2022 та не одержував допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам до введення воєнного стану, відтак права на допомогу він не має. Втім, на думку скаржника такі обґрунтування є хибними, порушують права ОСОБА_1 на отримання допомоги на проживання, оскільки він, як внутрішньо переміщена особа, яка була облікована до 24.02.2022р. у регіонах, що включені до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка» згідно розпорядження КМУ від 06.03.2022 №204-р та яка не отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Має право на отримання допомоги на проживання згідно Постанови №332 за своєю заявою від 21.04.2022р.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив наступні обставини справи, які підтверджуються апеляційним судом з огляду на матеріали справи.

ОСОБА_1 , відповідно до довідки №5106-3356 від 02.02.2015, виданої Управлінням соціального захисту населення у Київському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, перебуває на обліку з 02.02.2015 року, як внутрішньо переміщена особа.

Відповідно до довідки №5106-3356 зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування АДРЕСА_1 .

Як зазначає позивач, з березня 2022 року по серпень 2022 року отримував грошову допомогу, проте з вересня 2022 року нарахування припинено.

У липні 2023 року представником позивача направлено до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради запит щодо надання інформації про причину невиплати з вересня 2022 року допомоги внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 . У разі відсутності таких причин просив перерахувати допомогу на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 за період з вересня 2022 року по сьогоднішній день.

Листом від 06.07.2023 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради повідомив представника позивача про відсутність правових відстав для нарахування грошової допомоги та зазначив наступне. Згідно з порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (втратив чинність 22.03.2022) грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Відповідно до письмової заяви дружини, ОСОБА_2 від 20.08.2020, вона стала власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Виплати грошової допомоги ОСОБА_1 припинені з 01.09.2020 y зв`язку з придбанням членом сім`ї заявника квартири у м. Одеса. Відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 332 від 20.03.2022, допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 року отримували щомісячну адрес допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послу відповідно до вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України 01.10.2014 № 505. 21.04.2022 ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та надання допомоги на проживання. У заяві він власноруч зазначив, що з 27.02.2022 проживає за адресою АДРЕСА_1 . Допомога на проживання була призначена з 01.03.2022 у розмірі 2000,00 грн щомісячно. В ході перевірки особової справи ОСОБА_1 встановло, що він не знімався з обліку внутрішньо переміщених осіб та не повідомляв управління про повернення за місцем реєстрації у м. Луганськ, також документів, які підтверджують його перебування за місцем реєстрації у м. Луганськ до введення воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» не надавав, тому виплати було призупинено.

Вважаючи дії відповідача у спірних правовідносинах протиправними щодо відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги на проживання, передбаченої Порядком №332, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки позивач був внутрішньо переміщеною особою до 24 лютого 2022 року, що підтверджено відповідною довідкою №5106-3356 від 02.02.2015, до 24 лютого 2022 року, а також не одержував адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання до ведення воєнного стану й не переміщався з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року, Порядок № 332 в редакції станом на 24.08.2022 року не передбачає виплату допомоги таким особам, то підстави для задоволення позову відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції не вбачав ознак протиправності в діях відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті допомоги на проживання ОСОБА_1 з вересня 2022 року натомість зауважив, що рішення відповідача відповідає вимогам закону та прийняте правомірно.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Як встановлено ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 року (чинний на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1706-VII) передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами ст.2 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Суд першої інстанції ґрунтовно відзначив, що до 20.03.2022 року механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" (далі Порядок №505).

Як визначено п. 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

В свою чергу 20.03.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), з прийняттям якої постанова Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" втратила чинність.

Згідно п.п. 1-3 Порядку № 332, цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 14 квітня 2022 року, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг». Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою з м.Луганськ та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 02.02.2015р.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 одержував грошову допомогу як внутрішньо переміщена особа відповідно до Порядку №505.

Втім, виплати грошової допомоги припинені з 01.09.2020р. у зв`язку із придбанням квартири у м.Одеса членом сім`ї позивача (заявника).

Отже, ОСОБА_1 з вересня 2020 року не отримував допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Водночас, як ґрунтовно відзначив суд першої інстанції в судовому рішенні, виключний перелік осіб, яким не надається допомога на проживання, як внутрішньо переміщеним особам, визначений у п. 3 Порядку № 332.

Пунктом 3 Порядку № 332 передбачено, що допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р., крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року.

Отже, допомога на проживання не надається особам, які станом на 24 лютого 2022 року не отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання та які не переміщалися повторно з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року.

В контексті надання оцінки доводам скаржника, апеляційний суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 був облікований як внутрішньо переміщена особа до 24 лютого 2022 року.

Разом з цим, документів, які підтверджують його перебування за місцем реєстрації у м. Луганськ, на інших тимчасово окупованих територіях або територіях в районах ведення бойових дій до введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, не надавав.

Окрім того, ОСОБА_1 згідно зібраних у справі матеріалів проживав з 2015р. весь час у м. Одеса до введення воєнного стану 24.02.2022 р. та при цьому не одержував адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання до ведення воєнного стану.

Указані вище обставини жодним чином не спростовані та більше того, - не заперечується позивачем.

Виходячи з викладеного, у позивача відсутні передбачені чинним законодавством підстави для отримання грошової допомоги на проживання відповідно до Порядку №332 з вересня 2022р.

Разом з цим, судова колегія звертає увагу, що до внесення змін до Порядку № 332 Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2022 р. № 923 позивач мав право на отримання відповідної допомоги, адже Порядок № 332 до його редакції від 19.08.2022 року мав таку редакцію стосовно осіб, яким не надається допомога, а саме: "Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р. у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг".

В свою чергу, в абзаці першому пункту 2 Порядку № 332 чітко визначено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 204-р Луганська та Одеська області входять до Переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Підсумовуючи викладене вище, оскільки позивач був внутрішньо переміщеною особою до 24 лютого 2022 року, що підтверджено відповідною довідкою №5106-3356 від 02.02.2015, до 24 лютого 2022 року не одержував адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання до ведення воєнного стану та не переміщався з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року, а Порядок № 332 в редакції станом на 24.08.2022 року не передбачає виплату допомоги таким особам, то суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що підстави для задоволення позову відсутні.

За наслідками апеляційного перегляду справи не встановлено ознак протиправності у діях відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті допомоги на проживання ОСОБА_1 з вересня 2022 року. Відповідачем доведено правомірність припинення виплати на проживання позивачу.

В апеляційній скарзі не міститься доводів які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини даної справи та зроблені по результатам її розгляду висновки.

Посилання на те, що не відповідає дійсності інформація зазначена Управлінням у відповіді на адвокатський запит з приводу того, що виплати припинені з 01.09.2020р. у зв`язку із придбанням членом сім`ї позивача квартири у м.Одеса є недоцільними у спірному випадку, оскільки такі обставини не входять до предмету доказування у межах спірних правовідносинах.

Посилання скаржника на правові висновки Верховного суду, викладені у постанові від 14.06.2023р. у справі №160/12308/22 також відхиляються апеляційним судом, оскільки такі зроблені у справі з відмінними правовідносинами від тих, які склались у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів в контексті надання оцінки доводам апеляційних скарг враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

Підстави для задоволення апеляційної скарги позивача у справі та скасування судового рішення - відсутні.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі № 420/21092/23 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян