Справа № 755/1612/24
Суддя: Яровенко Н. О.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/1612/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Яровенко Н.О.

з секретарем Локотковй І.С.

за участі сторін

представника позивача Самородової О.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України. Свої вимоги мотивує, зокрема, тим, що 10 жовтня 2023 року було виявлено громадянина Еквадору, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, як такого, що порушив правила перебування іноземців в Україні, стосовно чого складено протокол про адміністративне правопорушення, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. В протоколі було вказано про те, що розгляд справи відбудеться 10.10.2023 року о 12 год. 30 хв. в приміщенні територіального органу (підрозділу) ДМС України за адресою: вул. Ольгинська, буд. З, м. Київ, де пізніше за порушення передбачене частиною 1 статті 203 КУпАП було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення про притягнення громадянина Еквадору ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 5100 грн.. Адміністративне стягнення у вигляді штрафу було сплачено ним у повному обсязі. 11.10.2023 року громадянин Еквадору ОСОБА_1 сплатив суму штрафу та особисто надав квитанцію про сплату працівнику ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області. В той же час позивач, як і планував раніше, покинув територію України. При поверненні в Україну на міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення: «Могилів-Подільський-Отач» позивачу повідомили про заборону в`їзду в Україну. Будь-якої інформації про жодні рішення про примусове повернення позивачу раніше повідомлено не було, копія такого рішення не надавалась. Про наявність рішення ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області про примусове повернення із забороною подальшого в`їзду в Україну строком на 3 роки від 10.10.2023 року позивач дізнався із відповіді на адвокатський запит 26.12.2023року. Вважає, що рішення ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області від 10.10.2023року підлягає скасуванню, оскільки складено відносно позивача протиправно, є необґрунтованим, передчасним, неправомірним і таким, що порушує права позивача та не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте без дослідження всіх обставин, які мають значення для вирішення справи. Рішення ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області від 10.10.2023р. не відповідає вимогам чинного законодавства України, ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 3 Міжнародної конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання. Оспорюване рішення винесено без участі позивача, останньому не роз`яснено за участю захисника. Постанова про накладення адміністративного стягнення на громадянина Еквадору ОСОБА_1 не містить жодної посилання та інформації, про застосування заходів впливу відповідно до ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Крім того, при ухваленні рішення від10.10.2023р. про притягнення громадянина Еквадору ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та застосування примусового повернення із забороною подальшого в`їзду в Україну строком на 3 роки, не враховано тих обставин, що позивач перебував на території України на законних підставах мав посвідку на тимчасове проживання, 21 жовтня 2022 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 1202 "Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану. Відповідно до Постанови №1202, посвідки на постійне або тимчасове проживання, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну після 24 лютого 2022 року, залишаються дійсними до закінчення воєнного стану та впродовж 30 днів після нього. Такі посвідки засвідчуватимуть законність перебування на території України іноземців та осіб без громадянства, яким вони належать. Продовження строку дії такої посвідки або її обмін мають відбутись впродовж 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні. Спрощення режиму проживання на території України осіб, які не є її громадянами, не стосуються громадян Російської Федерації. Отже позивачем законодавство України, не порушено він перебував на території України на законних підставах навчався у Національному Університеті "Львівська політехніка" закінчив у 2021 році та планував вступити в магістратуру в Донецький Національний Університет. Рішення ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області від 10.10.2023 року винесене із порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». З цього рішення не вбачається, що позивач притягувався до кримінальної відповідальності; у розшуку чи під слідством, судом на території України не перебував; відсутні докази про ухилення від сплати за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Тобто відсутні достатні підстави для застосування заборони на в`їзд в Україну терміном на три роки. У вказаному рішенні не наведено ні підстав, ні мотивів, з яких останній виходив, приймаючи рішення про заборону позивачу в`їзду на територію України, яке не є обов`язковою, а факультативною санкцією за порушення міграційного законодавства. Фактично позивача було примусово роз`єднано із сім`єю, оскільки цивільна дружина перебуває в Україні; позивач позбавлений можливості подальшого навчання, він вимушений тимчасово перебувати на території республіки Молдова, де очікує, що його порушені права будуть захищені в судовому порядку.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2024 року відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін призначено судовий розгляд.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення даного позову з підстав викладених в відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

10 жовтня 2023 року було виявлено громадянина Еквадору , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, як такого, що порушив правила перебування іноземців в Україні.

10.10.2023 року заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Петровим Д.В. було розглянуто матеріали адміністративної справи відносно позивача та винесено постанову серії ПН МКМ № 013794 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень. Адміністративне стягнення у вигляді штрафу було сплачено у повному обсязі.

10.10.2023 року головним спеціалістом відділу адміністративного провадження та статистичної звітності Управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області Артуром Кошицьким було прийняте рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни з забороною в`їзду строком на три роки до 10.10.2026 року та зобов`язанням покинути територію України у термін до 20.10.2023 року.

Дане рішення прийнято у присутності перекладача та отримано позивачем 10.10.1023 року, що підтверджується підписом.

Згідно відомостей про осіб, які перетнули державний кордон, ОСОБА_1 20.10.2023 року перетну кордон України в пункті пропуску «Могилів-Подільський» у напрямку виїзд. Після цього кордон України не перетинав. Отже позивач виконав рішення ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області щодо зобов`язання покинути територію України у термін до 20.102.2023 року.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області від 10.10.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно частини 3 статті 3 вказаного Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Судом встановлено, що позивач прибув в Україні 05.10.2022 року через ПП «Могилів-Подільський» з метою навчання в Національному університеті «Львівська політехніка». На цій підставі був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 14.09.2021 року, дійсної до 02.06.2022 року. В подальшому у зв`язку з навчанням був документований посвідкою на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_2 , яка була скасована 11.01.2023 року на підставі пп.2 п. 63 Порядку.

Відповідно до пп.2 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи.

З доказів, доданих до позовної заяви вбачається, що 31.12.2022 року ОСОБА_1 отримав диплом магістра, отже завершив навчання в Національному університеті «Львівська політехніка».

Рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_2 не оскаржував.

Отже, судом встановлено, що станом на 10.10.2023 року ОСОБА_1 перебував на території України незаконно, в тому позивачем порушено покладений на нього чинним законодавством України обов`язок дотримуватись вимог національного законодавства України.

Підставою звернення до суду є прийняття уповноваженою посадовою особою ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області рішення від 10.10.2023 року без дотримання процедури прийняття рішення про примусове повернення позивача, що підтверджує незаконність прийняття рішення про застосування примусового повернення із забороною подальшого в`їзду в Україну строком на 3 роки притягнення громадянина Еквадору ОСОБА_1 . Позивач вважає, що під час прийняття рішення про примусове повернення до країни походження, або третьої країни прийнято без врахування положень постанови № 1202 "Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану".

Що стосується посилання позивача на те, що під час прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни не враховано постанову № 1202 "Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану", то під час прийняття оскаржуваного рішення ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області не повинні були її враховувати, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення 10.10.2023 року посвідка на тимчасове проживання ОСОБА_1 була скасована.

Що стосується посилань, щодо порушення процедури, то дані посилання є безпідставними, оскільки з копії рішення вбачається, що позивач був ознайомлений під підпис в присутності перекладача про прийняте відносно нього рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Крім цього, позивач здійснив перетин кордону України у напрямку виїзд 20.10.2023 року, тобто саме в останній день строку за яким ОСОБА_1 було зобов`язано покинути територію України, що підтверджує факт обізнаності щодо прийнятого відносно нього рішення.

Крім цього, позивач просить суд врахувати право позивача на сім`ю проте повідомляє, що не перебуває в зареєстрованому шлюбі, а тому посилання позивача на дану обставину є безпідставним, оскільки чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Аналогічна правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі 343/2242/16, від 10.10.2019 у справі № 2340/2910/18, від 12.08.2020 у справі №755/14023/17, справі № 522/14416/18.

Тому, за встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог громадянина ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України повністю.

Керуючись ст. 129 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, ст. 2, 5, 6, 30, 72-77, 139, 241, 246, 255, 288, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України відмовити

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 21.05.2024 року.

Суддя Н.О.Яровенко