Справа № 420/33181/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/33181/23

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі за позовом адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2023 року адвокат Єрьоміна В.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просила:

-визнати протиправною бездіяльність, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 02.11.2016 індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі - Закон №1282-ХІІ), Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (далі Порядок №1078), із визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 02.11.2016 індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяцем обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ та Порядку № 1078;

- зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків їх виплати, на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної її, включно, за весь час затримки виплати.

В обґрунтування позовних вимог адвокат Єрьоміна В.А., пояснює, що її довіритель проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та у спірний період не отримував індексацію грошового забезпечення, попри те, що це передбачено Законом №1282-ХІІ.

Заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у спірний період, адвокат зауважує на тому, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її виплата є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

До того ж, адвокат Єрьоміна В.А. звертає увагу, що місяцем підвищення доходу, при розрахунку індексації грошового забезпечення у спірний період, має бути січень 2008 року, оскільки на законодавчому рівні, посадові оклади військовослужбовців були підвищені з 01.01.2008 та до 01.03.2018 підвищення не відбувалося.

Покликаючись на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, представниця позивача наголошує на тому, що повноваження державних органів, в даному випадку ВЧ НОМЕР_1 , щодо визначення місяця обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення, не є дискреційними.

Окрім того, представниця наполягає на застосуванні до спірних правовідносин Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі Порядок №159) та вважає, що її довіритель має право на компенсацію втрати частини доходів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 02.11.2016 індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ та Порядку № 1078, із визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 02.11.2016 індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяцем обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ та Порядку № 1078;

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення, включно, за весь час затримки виплати.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до положень Закону №1282-ХІІ позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за спірний у законодавчо встановленому розмірі.

Суд встановив, що ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення у спірний період не нараховувалася та не виплачувалася, у зв`язку з чим, суд визнав суд визнав таку бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 протиправною.

При цьому, суд підкреслив, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення військовослужбовця і відповідно до положень законодавства, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.01.2022 у справі №400/1118/21, суд дійшов висновку, що у спірний період відповідач повинен проводити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

Стосовно вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу, суд покликаючись на положення Закону №2050-ІІІ зазначив, що у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

При цьому суд дійшов висновку, що особа набуває право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ВЧ НОМЕР_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що у спірний період індексація грошового забезпечення не виплачувалася з огляду на те, що у межах наявного фінансового ресурсу у Міністерства оборони не було фінансової можливості щодо виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України за спірний період.

При цьому, скаржник зауважує на тому, що у 2015-2016 роках рівень доходів військовослужбовців був підвищений за рахунок збільшення розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, зокрема, підвищення доплат, надбавок та щомісячної премії.

Скаржник також не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визначення місяцем обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року та вважає, що його визначення є компетенцією відповідача.

Окрім іншого, скаржник не погоджується із задоволенням частини позовних вимог щодо зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків їх виплати та вважає, що такі вимоги є передчасними.

З огляду на викладене, на переконання ВЧ НОМЕР_1 , відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність та задоволення позовних вимог.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 02.11.2016 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Адвокат Єрьоміна В.А., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про виплату йому індексації грошового забезпечення за період проходження служби, а також надання розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 02.11.2016.

Листом від 03.11.2023 ВЧ НОМЕР_1 надало довідку про виплачене грошове забезпечення позивача за період проходження служби та розрахунок сум індексації.

Згідно наданої довідки, позивач у спірний період не отримував індексацію грошового забезпечення, (а.с.15).

Вважаючи протиправною бездіяльність у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за цей період, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 , в якій скаржник заперечує порушення прав позивача на виплату індексації грошового забезпечення у спірний період, колегія суддів зазначає таке.

Приписами частин 1-3 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі і вище - Закон №1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України

Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, з аналізу положень Закону №2011-XII та Закону №1282-ХІІ вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Згідно матеріалів справи, виникнення спірних правовідносин зумовлено нездійсненням відповідачем нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у спірний період.

Оскільки наявною в матеріалах справи довідкою про грошове забезпечення позивача підтверджується, що індексація йому не була нарахована та виплачена, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу індексації, оскільки такі відповідача порушують державні гарантії щодо оплати праці.

При цьому, колегія суддів враховує, що такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постанові від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19 та від 26.01.2022 у справі №400/1118/21.

Посилання ж скаржника на те, що у спірний період не було фінансової можливості щодо виплати індексації грошового забезпечення, колегія суддів оцінює критично, оскільки саме із виплатою індексації заробітної плати (грошового забезпечення) законодавцем пов`язано реалізацію роботодавцем гарантій щодо оплати праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Крім того, слід зазначити, що реалізація особою права на виплату грошового забезпечення не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Також в апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 заперечує право позивача на виплату індексації грошового забезпечення із застосуванням місяцем, за яким починається обчислення індексу споживчих цін січень 2008 року та вважає, що такий судовий захист є втручанням у його компетенцію.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги у зазначеній частині, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову від 26.01.2022 у справі №400/1118/21, висловив правову позицію стосовно правильності визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 27.07.2017 по 28.02.2018.

У цій справі Верховний Суд змінив постанову суду апеляційної інстанції та зобов`язав нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 27.07.2017 по 28.02.2018 включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць).

Висновками для прийняття такого рішення слугувало наступне.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку № 1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Згідно з пунктом 10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

Як відзначив Верховний Суд, аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Досліджуючи обставини, в якому місяці відбулося підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, суд касаційної інстанції звернувся до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою було затверджено підвищені схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 указаної Постанови, вона набрала чинності з 01.01.2008.

З січня 2008 року по 28 лютого 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався.

Наведена постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов висновку, що, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 27.07.2017 по 28.02.2018.

Колегія суддів вважає, що наведене судове рішення ухвалено судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах, адже подібними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 02.11.2016 із застосуванням місяцем обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 року.

При цьому, слід зазначити, що відповідач, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не в праві обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону.

Наявність саме у роботодавця, яким у цьому випадку є відповідач, повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 12.05.2022 у справі №200/7006/21, від 28.06.2022 у справі № 420/4841/21, від 28.06.2022 у справі № 640/8991/21.

За таких умов, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги в указаних вище частинах є необґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльність у не нарахуванні та не виплати індексації та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку індексацію за спірний період є правильним.

Водночас колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо безпідставності задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків їх виплати, з огляду на таке.

Ключовим питанням, у межах цих доводів, є наявність чи відсутність підстав для виплати компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Закону №2050-ІІІ.

Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Положення статті 2 Закону №2050-ІІІ визначають, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян; та інші.

Відповідно до статей 3, 4, 7 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Згідно пунктів 2-5, 8 Порядку № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Отже, положення Порядку 159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Колегія суддів враховує, що в даному випадку позивачу індексація грошового забезпечення за спірний період не нарахована та не виплачена, при цьому як вбачається з матеріалів справи, відповідач не відмовляв у виплаті компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159.

За таких підстав, колегія суддів погоджується із доводами скаржника, що право позивача не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення до суду з вимогами щодо нарахування компенсації є передчасними, а тому, підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Отже, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, а тому є підстави для її часткового задоволення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення судового рішення дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків їх виплати.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВЧ НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню у вказаній частині із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 в цій частині вимог. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення - скасувати.

Прийняти, у скасованій частині, нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення відмовити.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 23.05.2024.