Справа № 592/7410/24
Суддя: Князєв В. Б.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №592/7410/24
Провадження №2-а/592/90/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Гордієнко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та вимоги мотивує тим, що 25.04.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковником ОСОБА_2 винесено постанову №СУ/686/2024 від 25.04.2024 за ч.2 ст.2101 КУпАП. В оскаржуваній постанові зазначено, що він будучи повідомленим про необхідність прибуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 (визначена дата прибуття 16.12.2023 о 08.00, про що був повідомлений належним чином згідно акта про відмову в отриманні повістки від 15.12.2023), у вказаний термін не прибув про причини неприбуття не повідомив, і таким чином своїми умисними діями, що виразилися, у тривалому неперервному невиконані обов`язків, передбачених та покладених на нього законом, а саме невиконані вимог ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про оборону України», абзацу 7 ч. 3, абзаців 2, 3, 5 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу, абзацу 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст. 2101 КУпАП. Акт про відмову в отриманні повістки працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 не складався. Оскільки акт про відмову в отриманні повістки та докази вручення повістки під підпис відсутні, то постанова про адміністративне правопорушення № СУ/686/2024 від 25.04.2024 відносно нього за ст. 2101 КУпАП -незаконна, винесена без достатніх підстав, що вказують на наявність у його діях складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи. 22.04.2024 він самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для оновлення військово облікових даних та надання документів на підставі яких він має право і відстрочку, оскільки він є студентом І курсу Відокремленого структурного підрозділу «Василівський фаховий коледж Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного» денної форми навчання. Працівники ТЦК не звертали увагу на вказані обставини повідомили, що поки він не пройде ВЛК то документи щодо відстрочки розглядати не будуть, хоча відмова ТЦК у наданні відстрочки у зв`язку з тим, що військовозобов`язаний не пройшов ВЛК не може бути підставою для відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на яку він має право відповідно до закону, така відмова не ґрунтується на вимогах законодавства та є протиправною. 30.04.2023 він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_5 , надав висновок ВЛК та заяву про отримання відстрочки, але приймати заяву працівник ІНФОРМАЦІЯ_4 категорично відмовились, після чого позивач направив вказану заяву Голові Сумської обласної військової адміністрація та Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , але відповідь на даний час не отримано. Зі змісту постанови, що визначальним для кваліфікації його дій, як порушення правил військового обліку, є факт його неявки до ІНФОРМАЦІЯ_3 16.12.2023 о 08 год. за повісткою. При цьому, в протоколі не зазначаються докази, які б доводили вручення йому персональної повістки та виникнення в нього обов`язку з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а тому відповідачем не доведено в установленому порядку наявності в його діях обов`язки явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 16.12.2023 о 08 год., а відтак склад правопорушення. Просить суд постанову №СУ/686/2024 від 25.04.2024 по справі про адміністративне правопорушення відносно нього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2101 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подавав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.04.2024 посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № СУ/686/2024. З даної постанови вбачається, що 22.04.2024 о 14 год 48 хв. під час прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що ОСОБА_1 будучи повідомленим про необхідність прибуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 (визначена дата прибуття 16.12.2023 о 08.00, про що був повідомлений належним чином згідно акта про відмову в отриманні повістки від 15.12.2023), у вказаний термін не прибув, про причини неприбуття не повідомив, і таким чином своїми умисними діями, що виразилися, у тривалому, неперервному невиконані обов`язків, передбачених та покладених на нього законом, а саме невиконані вимог ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про оборону України», абзацу 7 ч. 3, абзаців 2, 3, 5 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу, абзацу 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вчинив триваюче правопорушення, яке припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок або виконанням обов`язку відповідним суб`єктом, тобто вчинив правопорушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, та вчинив таке порушення в особливий період, за яке передбачене адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП.

З довідки виданої Відокремленим структурним підрозділом «Василівський фаховий коледж Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного»№ 41/3-145 від 24.04.2024,- вбачається, що ОСОБА_1 є студентом І курсу. Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2026 за умови виконання навчального плану.

Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,- громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,- під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до Порядку №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Форма розписки та її зміст визначені в додатку 11 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, згідно з яким, повістка має відривну частину розписку про те, що повістка про виклик у визначений час до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержана певним громадянином із засвідченням його особистим підписом. У разі відмови від підписання повістки посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки у присутності свідків складається акт про відмову від отримання повістки.

Відповідно до ст. 235 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ст.ст. 7, 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Згідно з ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до ст.ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідач не надав суду належні, допустимі та достовірні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, а саме, акту про відмову ОСОБА_1 в отриманні 15.12.2023 повістки наданої працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність прибуття за повісткою на 16.12.2023 о 08 год. Також до матеріалів справи не долучені докази вини позивача ОСОБА_1 щодо повторного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, тобто повторного протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За вищезазначених обставин суд дійшов висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення від 25.04.2024 відносно ОСОБА_1 винесено на підставі матеріалів, складених та розглянутих з істотним порушенням вимог КУпАП, а адміністративного правопорушення позивач не вчиняв, у зв`язку з чим вбачає правові підстави для скасування оскаржуваної постанови як протиправної та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до суду було надано копію договору про надання правничої допомоги в адміністративній справі від 21.02.2024, додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги в адміністративній справі від 21.02.2024; рахунок на оплату №34 від 01.05.2024; акт здачі приймання робіт (надання послуг) №27 від 01.05.2024; платіжну інструкцію від 01.05.2024 № 0.0..1.

Відповідно до акту здачі приймання робіт (надання послуг) №27 від 01.05.2024, адвокатським об`єднанням «Веріта груп» було надано позивачу наступні послуги:

- надання правничої допомоги за договором від 21.02.2024 (додаткова угода №1 від 01.05.2024), вартість 15000 грн.

Відповідно до платіжної інструкції від від 01.05.2024 № 0.0..1, позивачем було сплачено адвокатському об`єднанню «Веріта Груп» гонорар за надану правничу допомогу у загальному розмірі 15000 грн.

Перевіривши зміст наведених документів, суд зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 15000 грн є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу за період розгляду справи в суді у співмірності до наданих послуг, на переконання суду, становить 2500 грн.

На підставі ст.139 КАС України, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань установи відповідача.

Керуючись ст. 247, 268, 284, 289, 292, 293 КУпАП, ст. 2, 9, 77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 286 КАС України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження задовольнити повністю.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення адміністративного стягнення від 25.04.2024 за № СУ/686/2024.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ЄРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн та 605 грн 60 коп. повернення судового збору.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Б. Князєв