Справа № 300/251/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" травня 2024 р. справа № 300/251/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за матеріалами адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними щодо виплати грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення не в повному розмірі, а також зобов`язання до вчинення дій щодо перерахунку і виплати грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення за період з 19.02.2023 по 30.10.2023, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, військовослужбовець, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Марина Аліна Олексіївна (надалі по тексту також представник позивача, адвокат, ОСОБА_2 ), звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі по тексту також - відповідач 1, ВЧ НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (надалі по тексту також - відповідач 2, ВЧ НОМЕР_2 ) у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати не у повному розмірі грошового забезпечення за період з 01.12.2022 по 30.10.2023 включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 вчинити дії щодо перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення за 2023 рік) виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2023 рік 2 684,00 гривень та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти з 01.12.2022 по 30.10.2023 включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 сплатити на користь ОСОБА_1 недоплачені протягом 2023 року суми грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2023 рік 2 684,00 гривень з врахуванням вже сплаченого грошового забезпечення;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 30.10.2023 включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 30.10.2023 включно.
Позовні вимоги мотивовані тим, що солдат ОСОБА_1 в період 01.12.2022 по 30.10.2023 проходив військову службу за контрактом на посаді механіка-водія гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти у складі ВЧ НОМЕР_1 . На підставі наказу Командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 27.10.2023 за №151-РС позивача звільнено у запас, а з 30.10.2023 на підставі наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.10.2023 за №305 останнього виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Представник позивача адвокат Марина А.О. у позовній заяві вказує про те, що у період з 01.12.2022 по 30.10.2023 ОСОБА_1 визначено посадовий оклад та оклад за військовим званням, виходячи із прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018.
Адвокат ОСОБА_2 стверджує, що у спірний період постійні та одноразові види грошового забезпечення військовослужбовця за 2023 рік, розраховані із посадового окладу та окладу за військове звання, виходячи із прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018, а не із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023. Так, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 (надалі по тексту також Постанова №103). Таким судовим рішенням відновлено дію пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704 (надалі по тексту також Постанова № 704) в редакції, яка діяла до 21.02.2018, та передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Постановою №704 закладений механізм щорічного збільшення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням у залежності від зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 встановлено на рівні 1 762,00 гривень, а станом на 01.01.2023 відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" такий встановлено на рівні 2 684,00 гривень. Отже, під час проходження військової служби в період з 01.12.2022 по 30.10.2023 позивачу виплачено грошове забезпечення в меншому розмірі, ніж визначено законодавством.
Також представник позивача вказує на те, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби набув права на індексацію грошового забезпечення в 2023 році, як складову грошового забезпечення, яка підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Втім, як вказує позивач, відповідачі протиправно не нараховували та не виплачували військовослужбовцю індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 30.10.2023. Просить задоволити позов у повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків (а.с.17-18).
Представник позивача 29.01.2024 усунула недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом. Зокрема подала заяву, яка за своїм змістом є заявою про уточнення позовних вимог, а також клопотання про витребування доказів (а.с.20-31). Даною заявою уточнено період, за який позивач просить відновити порушене право, зокрема, з 19.02.2023 по 30.10.2023 (зворотній бік а.с.26).
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 02.02.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами (а.с.32-33).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.02.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 від 29.01.2024 про витребування доказів (а.с.34).
Відповідач 2 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Так, 07.02.2024 через підсистему "Електронний кабінет" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (надалі по тексту також ЄСІТС) із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 07.02.2024" надійшов відзив Військової частини НОМЕР_2 на позовну заяву, реєстрацію якого з відповідними письмовими доказами проведено судом 07.02.2024 за вх.№4110/24 (а.с.41-51). Відповідач 2 не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. ВЧ НОМЕР_2 вказує на те, що остання не є учасником спірних правовідносин, а належним відповідачем у цій справі є саме ВЧ НОМЕР_1 , оскільки виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу і проведення з позивачем повного розрахунку здійснювалось на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.10.2023 за №305. Не зважаючи на той факт, що ВЧ НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні ВЧ НОМЕР_2 виплата військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_1 проводиться ВЧ НОМЕР_2 на підставі наказів і платіжних документів, виданих ВЧ НОМЕР_1 .
Міркування Військової частини НОМЕР_2 , в розрізі розрахунку грошового забезпечення військовослужбовця в період з 19.02.2023 по 30.10.2023 є стала величина прожитковий мінімум станом на 1 січня 2018 року, зводяться до того, що ОСОБА_1 у зазначений період був діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, а не пенсіонером силової структури. На переконання відповідача 2, зміни до постанов Кабінету Міністрів України, внесені пунктом 6 Постанови №103 стосуються виключно перерахунку пенсій пенсіонерів Збройних Сил України, інших формувань.
Також, на думку ВЧ НОМЕР_2 , останньою не допущено протиправних дій щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 сум індексації грошового забезпечення за період з 19.02.2023 по 30.10.2023, виходячи з такого. Згідно з пунктом 3 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" зупинено на 2023 рік дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Отже, у ВЧ НОМЕР_2 не було правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за 2023 рік. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Представник позивача адвокат Марина А.О. засобами електронного зв`язку через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС подала до суду відповідь від 15.02.2024 із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 15.02.2024" на відзив, реєстрацію якої з відповідними доказами проведено судом 15.02.2024 за вх.№4946/24 (а.с.54-59). Представник позивача заперечила проти доводів відповідача 2, викладених у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне. Розміри посадових окладів, окладів за спеціальним (військовим) званням ОСОБА_1 розраховувались у 2023 році виходячи з розміру 1 762,00 гривень та визначались шляхом множення на відповідних тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до Постанови №704. Однак, відповідно до вимог абзацу 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається зі списків особового складу військової частини. Відтак, на думку представника позивача, грошове забезпечення ОСОБА_1 повинно було нараховуватись з 19.02.2023 по 30.10.2023 з врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023, який становить 2 684,00 гривень.
На переконання адвоката ОСОБА_2 , відповідач 1 повинен був нарахувати, а відповідач 2 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.02.2023 по 30.10.2023 у січні 2024 року. Така позиція представника позивача зводиться до того, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" дія Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" не зупинялась. Відповідно до Калькулятора індексації зарплати, коефіцієнт індексації (%) з січня по квітень 2023 року 59,8, з травня по жовтень 2023 року 65,7. Вказане підтверджує той факт, що підстави для виплати індексації грошового забезпечення у 2023 році існували, тобто величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється у розмірі 103% у січні-жовтні 2023 року. Крім того, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2008 за №1078 (надалі по тексту також Порядок №1078), базовим місяцем для вирахування індексації грошового забезпечення в 2023 році є березень 2018. Просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі.
Військова частина НОМЕР_1 утримується за рахунок кошторису Міністерства оборони України, які надходять від ВЧ НОМЕР_2 , є державною організацією, фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету та проводить видатки у відповідності до статті 51 Бюджетного кодексу України на основі наданого кошторису на відповідний рік. Джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовців та проведення індексацій грошового забезпечення є виключно Державний бюджет України. При цьому, Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" виплата індексації не передбачалась взагалі. Просить відмовити в задоволенні позову.
Представник позивача адвокат Марина А.О. скерувала на поштову адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду відповідь від 17.03.2024 на відзив ВЧ НОМЕР_1 , реєстрацію якої з відповідними доказами проведено судом 22.03.2024 за вх.№8970/24 (а.с.103-107). Представник позивача заперечила проти доводів відповідача 1, викладених у відзиві на позовну заяву, з огляду на таке. З 20.05.2023 пункт 4 Постанови №704 діє в редакції Постанови №481, та установлює, що розміри посадових окладів, окладів за спеціальним (військовим) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховується з розміру 1 762,00 гривень та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до Постанови №704. Постанова №481 набрала чинності з 20.05.2023, при цьому жодним із її положень не надано зворотної дії в часі застосування приписів. Також у вказаній Постанові №481 не розкрито зміст, яким чином врегульовувати спірні правовідносини щодо врахування сталої величини (1 762,00 гривень) для розрахунку розмірів посадового окладу і окладів за військовим званням до 20 травня 2023 року. Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності Постановою №481 (з 19.02.2023), необхідно прийти до висновку, що положення вказаної постанови є незастосовними при розгляді даної справи.
Представник позивача вказує на те, що відсутність відповідного державного бюджетного фінансування ВЧ НОМЕР_1 не позбавляє відповідача 1 обов`язку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.02.2023 по 30.10.2023. Просить задоволити позов у повному обсязі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзиви на позов, відповіді на відзиви, клопотання сторін, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у складі Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.02.2023 за №20-РС ОСОБА_1 призначено на посаду механіка-водія гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти у складі ВЧ НОМЕР_1 . З 20.02.2023 позивач справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за вказаною посадою.
Коментовані обставини підтверджується відомостями з Витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2023 за №51 (зворотній бік а.с.65, а.с.75).
На підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.10.2023 за №305 ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 27.10.2023 за №151-РС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Останнім днем проходження військової служби є 30.10.2023 (а.с.66, 76).
Згідно картки особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_4 , виданої ВЧ НОМЕР_2 від 17.02.2024 за №5/1117, за період з лютого по жовтень 2023 року посадовий оклад ОСОБА_1 визначено в розмірі 2 910,00 гривень, з розрахунку: 1 762,00 гривень (прожитковий мінімум на 01.01.2018) помножений на 1,65 (тарифний коефіцієнт за 6 тарифним розрядом). Також з лютого 2023 року оклад за військовим званням "солдат" визначено позивачу в розмірі 530,00 гривень, з яких 1 762,00 гривень - прожитковий мінімум на 01.01.2018, помножений на 0,3 - тарифний коефіцієнт (зворотній бік а.с.67, 79).
Вказана картка особового рахунку військовослужбовця містить відомості про нараховане грошове забезпечення за період з 19.02.2023 по 30.10.2023 помісячно пропорційно до відпрацьованого часу, яке включає в себе:
- посадовий оклад в розмірі 2 910,00 гривень;
- оклад за військовим (спеціальним) званням в розмірі 530,00 гривень;
- НВОВЗ/НОПС в розмірі 3 440,00 гривень;
- премія в розмірі 17 838,30 гривень;
- додаткова винагорода (30 000) в розмірі 0,00 гривень;
- додаткова винагорода (100 000) в розмірі 100 000,00 гривень;
- компенсація відпустки в розмірі 18 339,38 гривень (жовтень 2023 року);
- грошова допомога на оздоровлення 24 718,30 гривень (серпень 2023 року);
- МД в розмірі 0,00 гривень;
- індексація в розмірі 0,00 гривень (зворотній бік а.с.67, 79).
В розгляді справи військова частина НОМЕР_1 видала довідку від 17.02.2024 за №420, відповідно до якої посадовий оклад і оклад за військовим званням здійснювався відповідно до пункту 4 Постанови №704 зі змінами. Розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальними) званнями військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (зворотній бік а.с.66, 77).
Згідно довідки, виданої 17.02.2024 військовою частиною НОМЕР_1 за №421 Законом України "Про державний бюджет на 2023 рік" від 03.11.2022 за №2710-ІХ дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" призупинено. Відповідні нарахування індексації грошового забезпечення не проводились (а.с.67, 78).
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати не у повному розмірі грошового забезпечення за період з 19.02.2023 по 30.10.2023 та щодо не виплати індексації грошового забезпечення за період з 19.02.2023 по 30.10.2023, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду з метою захисту свого порушеного права, шляхом зобов`язання:
- Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 вчинити дії щодо перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення за 2023 рік), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2023 рік 2 684,00 гривень, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти з 19.02.2023 по 30.10.2023;
- сплатити на користь ОСОБА_1 недоплачені протягом 2023 року суми грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2023 рік 2 684,00 гривень з врахуванням вже сплаченого грошового забезпечення;
- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 19.02.2023 по 30.10.2023.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі по тексту також Закон №2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Грошове забезпечення військовослужбовців регламентовано статтею 9 Закону №2011-XII.
За приписами частини 1 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини 3 Закону №2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Приписами частини 4 Закону №2011-XII врегульовано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі по тексту також Постанова №704), відповідно до якої, серед іншого, затвердив тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.
Пунктом 2 цієї постанови установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Ця постанова набрала чинності з 01.03.2018.
Відповідно до пункту 4 Постанови №704, в первинній редакцій від 30.08.2017, установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Примітки додатків №№1, 12, 13, 14 до коментованої постанови Уряду України містили положення, відповідно до яких посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (надалі по тексту також Постанова №103).
Цією постановою відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Пунктом 6 Постанови №103 внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема, у пункт 4 Постанови №704, який викладений в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".
В контексті оцінки правового регулювання спірних правовідносин слід звернутися до Закону України від 05.10.2000 за №2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (надалі по тексту також - Закон №2017-III), який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону №2017-III). Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 за №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
Закон України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2023 роки не містять.
Законом України "Про Державний Бюджет України на 2018 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 1 762,00 гривні, який відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" застосовувався і в 2019 році.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" у 2023 році встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року в розмірі 2 684,00 гривень.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд в постанові від 2 серпня 2022 у справі № 440/6017/21 зазначив:
"62. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:
(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
(2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом №1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку №45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням. ".
Отже, такий підхід до правозастосування, за вказаних обставин є усталеним.
При вирішенні цього спору суд враховує такі висновки Верховного Суду щодо релевантних норм права та їх застосування до спірних правовідносин, викладені в постанові від 15 березня 2023 у справі №420/6572/22 за наслідками розгляду судових справ з аналогічними фактичними обставинами справи:
"… Правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду від 2 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 (на яку є покликання у постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21) відображена також у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №400/6214/21, спір у якій - подібно до цієї справи - стосувався перерахунку і виплати грошового забезпечення військовослужбовця за період з 29 січня 2020 року по 6 листопада 2020 року відповідно до пункту 4 Постанови №704 у зв`язку з ухваленням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18.
У справах, про які мовиться вище, правовий висновок Верховного Суду про те, що з 1 січня 2020 року розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, побудований головним чином - як випливає з їх змісту - на принципі подолання правової колізії, за яким перевагу у застосуванні має нормативний акт вищої юридичної сили.
Проте з уваги на вимоги позивачки, надто період, за який вона просила перерахувати і виплатити (доплатити) їй грошове забезпечення, відтак і одноразову грошову допомогу при звільненні та грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020-2021 роки (виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704), а також зважаючи на вимоги і доводи касаційної скарги, які, в значенні статті 341 КАС України, визначають межі касаційного перегляду, колегія суддів вважає, що правовий висновок Верховного Суду, викладений, у постанові від 2 серпня 2022 року у справі №440/6017/21, та повторений у постановах, зокрема, від 12 вересня 2022 року у справі №500/1813/21, від 19 жовтня 2022 року у справі №400/6214/21, має бути врахований при застосуванні положень пункту 4 Постанови № 704 при вирішенні також і цієї справи.
17. Спираючись на цей висновок можна погодитися з судом першої інстанції у тому, що посадовий оклад ОСОБА_1, її оклад за військовим (спеціальним) званням як військовослужбовця, з 30 січня 2020 року (як заявлено у позовній заяві) аж до її звільнення з військової служби у вересні 2021 року (згідно з наказом від 3 вересня 2021 року №291-ОС) мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не «на 1 січня 2018 року»). З тих самих мотивів обґрунтовані висновки цього суду також і про неправильне нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2021 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні (розмір яких залежав від розміру грошового забезпечення)…".
Отже, таку правову позицію Верховного Суду суд визнає усталеною в цій категорії спорів. Протилежного судом не встановлено.
Втім, дане правове регулювання спірних правовідносин, яке сформоване судовою практикою Верховного Суд, підлягає застосуванню до 19 травня 2023 року включно, про що судом нижче по тексту сформовано відповідні висновки
При вирішенні цього спору суд враховує наведені вище висновки касаційного суду щодо обрання релевантних норм права та їх застосування до спірних правовідносин, та, як наслідок, дійшов висновку, що відповідач 1 протиправно застосував з 19.02.2023 по 19.05.2023 при визначенні посадового окладу та окладу за спеціальне звання ОСОБА_1 розрахункову величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Відтак, зміна (підвищенням) прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року (2 684,00 гривень), в порівнянні із таким значенням, встановленого 1 січня 2018 року (1 762,00 гривні), є об`єктивною обставиною, що призводять до зміни розміру грошового забезпечення та всіх надбавок та доплат, при визначенні розміру яких враховуються посадовий оклад та оклад за спеціальне звання, а також інших складових грошового забезпечення, які вираховуються із розміру таких окладів.
В спірних правовідносин суд зважає на те, що 17.05.2023 на веб-сторінці "Урядовий портал" (Єдиний веб-портал органів виконавчої влади України) розміщено повідомлення про прийняття Кабінетом Міністрів України постанови "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704" від 12.05.2023 за №481 (надалі по тексту також Постанова № 481, постанова Уряду України № 481).
Даною постановою Уряду України вирішено:
1. Скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (Офіційний вісник України, 2018 року, №20, ст. 662).
2. Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (Офіційний вісник України, 2017 року, №77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції:
"4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..
3. Установити, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів. "
Щодо можливості застосування до спірних правовідносин норм Постанови №481, то суд зазначає таке.
По-друге, жодним із положень Постанови №481 не надано зворотної дії в часі застосування її приписів, зокрема й у період з 29.01.2020 дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі №826/6453/18, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103, яким внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.
За загальними правилами застосування норм права в часі, відповідний нормативно-правовий акт врегульовує правовідносини із дати набрання ним чинності (в залежності від обставин опублікування тощо), із дати значно пізніше від дати прийняття і набрання чинності, вказівку про що містить такий акт, або із дати, яка в календарному застосуванні передує даті прийняття акту, відомості у зв`язку із чим повинні зазначатися в останньому.
Так, згідно частини першої статті 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" №794-VІІ від 27.02.2014 постанови Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
По-третє, Кабінетом Міністрів України в постанові №481 не розкрито зміст, яким чином врегульовувати спірні правовідносини щодо врахування сталої величини (1762 гривень) для розрахунку розмірів посадового окладу і окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, за період з 29.01.2020 (дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі № 826/6453/18) до 12.05.2023 (дня прийняття Постанови №481).
По-четверте, незважаючи на прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №481 Верховний Суд за період по 16.05.2020, як і на день вирішення даного спору, не змінив (не відступив) від своїх попередніх висновків щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах за період до дня набрання чинності коментованої постанови Уряду України.
Для суду першої інстанції положення частини п`ятої статті 242 КАС України є імперативними нормами процесуального закону.
Отже, зважаючи на відсутність в Постанові №481 приписів про її застосування з іншої дати, ніж дати набрання чинності, то в суду, станом на час вирішення цього спору, нема підстав для висновку, відмінного від вищевикладеного, згідно усталеної практики Верховного Суду до 19.05.2023.
Таким чином, з дня набрання законної сили постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 діє редакція постанови 4 Постанови №704, яка була чинною до внесення вказаних змін. Тобто з 30.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Продовжуючи оцінку спірних правовідносин з 20.05.2023, зважаючи на Постанову №481, суд сформує наступні висновки.
Так, Верховний Суд в постанові від 2 серпня 2022 у справі №440/6017/21 як і в інших постанов в інших справах, виходив із:
- змісту первинної редакції пункту 4 Постанови №704 від 30.08.2017, в якій розмір окремих окладів, як складової грошового забезпечення, визначався із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, тобто, мало місце прив`язка до поняття "прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом";
- обставини прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, якою змінено правове регулювання пункту 4 Постанови №704, за змістом якого прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом, зафіксовано на рівні такого розміру, визначеного станом на 1 січня 2018 року;
- правової дії стаття 6 Закону №2017-III, за змістом якої прожитковий мінімум як базовий державний соціальний стандарт, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Втім, із прийняттям 12.05.2023 Урядом України Постанови №481, з 20.05.2023 (дня набрання чинності), повністю змінилося правове регулювання спірних правовідносин.
По перше, Кабінет Міністрів України, приймаючи коментовану постанову дів у відповідності до приписів частини 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ, у відповідності до яких грошове забезпечення військовослужбовця виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, тобто, саме законом Уряду надано право (повноваження) встановлювати розмір грошового забезпечення.
По друге, Закону №2011-ХІІ не містить жодної норми, яка б зобов`язувала Кабінет міністрів України встановлювати (визначати) розмір чи окремі складові грошового забезпечення із врахуванням прожитковий мінімум як базовий державний соціальний стандарт, в тому числі на відповідну календарну дату чи відповідне 1 січня бюджетного року.
По третє, Постановою №481 внесено зміни до пункту 4 Постанови №704, який викладений у новій редакції, в якому з 20.05.2023 вже не міститься прив`язка до поняття "прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом", а встановлена стала величина "1 762,00 гривень".
Відтак, правове регулювання спірних правовідносин у даній справі з 20.05.2023, з набранням чинності Постанови №481, є повністю відмінним та абсолютно не релевантним до правовідносин і висновків, встановлених і сформованих у постанові Верховного Суду від 2 серпня 2022 у справі №440/6017/21 та в багатьох інших, в яких містить посилання на таку постанову.
Зважаючи на такі висновки суду, вістуні правові підстави для нарахування і виплати з 20.05.2023 грошове забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
В цій частині (з 20.05.2023 по 30.10.2023) позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, слід звернути увагу на таке. У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд, серед іншого, визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати не у повному розмірі грошового забезпечення за період з 19.02.2023 по 30.10.2023.
Втім, при дослідженні Витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2023 за №51, судом встановлено, що механік-водій гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти у складі ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 20.02.2023, а не 19.02.2023, як стверджує військовослужбовець у позовній заяві (зворотній бік а.с.65, 75).
На підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.02.2023 за №20-РС ОСОБА_1 19.02.2023 перебував у розпорядженні командира ВЧ НОМЕР_1 .
Встановлення 6 тарифного розряду з посадовим окладом за посадою 2 910,00 гривень на місяць відбулось 20.02.2023 на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2023 за №51.
Організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників (далі - особовий склад) в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (надалі по тексту також - військовий навчальний заклад), установах та організаціях Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), органі управління Державної спеціальної служби транспорту (надалі по тексту також - Держспецтрансслужба), бригадах, полках, окремих батальйонах, підрозділах охорони, органах забезпечення, навчальному центрі, закладах, підприємствах та установах, що входять до складу Держспецтрансслужби, завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення; обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу; порядок обліку загальних (безповоротних та тимчасових) втрат особового складу; порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу та витягів із них визначає Інструкція з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України затверджена Наказом Міністерства Оборони України від 15.09.2022 за №280 (надалі по тексту також Інструкція №280).
Відповідно до абзацу 5 пункту 2 розділу Х Інструкції №280 наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу призначення на посади (у тому числі у разі зміни назви посади, військово-облікової спеціальності (крім зміни грошового забезпечення військовослужбовців, зокрема зміни розміру посадових окладів (тарифних розрядів) та зміни рівня військової освіти за посадою), штатно-посадової категорії) та звільнення з займаних посад, переміщення по службі, зарахування в розпорядження, продовження строків перебування на посадах.
Зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини (пункт 14 розділу ІІ Інструкції №280).
Звідси слід дійти до висновку, що ОСОБА_1 включено до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та призначено грошове забезпечення на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2023 за №51 саме 20.02.2023, а не 19.02.2023, як стверджує позивач.
Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що з 20.02.2023 по 19.05.2023 (останній день проходження військової служби) ОСОБА_1 мав право на отримання більшого розміру грошового забезпечення, оскільки виникли підстави для перерахунку посадового окладу та окладу за військовим званням, які мали визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
В частині вимог позивача про перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, одноразових додаткових видів грошового забезпечення за 2023 рік із урахуванням обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, суд зважає на таке.
Перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званням, зважаючи на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, за період з 20.02.2023 по 19.05.2023 матиме безпосередній наслідок зміни інших складових грошового забезпечення, які обов`язково в силу вимог Постанови №704 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 за №260 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин; надалі по тексту також Порядок №260), обчислюють від таких двох окладів.
Щодо доводів відповідача 2 про те, що останній не є належним відповідачем у цій справі, то суд вказує на таке.
Командування військової частини НОМЕР_1 самостійно приймає рішення по особовому складу частини, у тому числі по залученню військовослужбовців до заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення, інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, направлення на стаціонарне лікування, вибуття у відпустку військовослужбовцями частини, виплати їм грошового забезпечення, додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану", грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсацій за невикористані щорічні відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні тощо, з правом командира військової частини НОМЕР_1 на самостійне видання відповідних наказів.
ВЧ НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 , тобто виплата грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 проводиться військовою частиною НОМЕР_2 на підставі наказів, виданих командиром військової частини НОМЕР_1 та відповідних платіжних документів підготовлених військовою частиною НОМЕР_1 .
Проте, військова частина НОМЕР_1 є окремим суб?єктом владних повноважень, який уповноважений на нарахування позивачу грошового забезпечення, у тому числі індексації грошового забезпечення.
Приписами абзацу 4 підпункту 1 пункту 8 Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Встановлення 6 тарифного розряду з посадовим окладом за посадою 2 910,00 гривень на місяць відбулось на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2023 за №51, отже належним відповідачем у цій справі є саме Військова частина НОМЕР_1 , на грошовому забезпеченні якої в період з 20.02.2023 по 30.10.2023 перебував ОСОБА_1 (зворотній бік а.с.65, 75).
Також суд звертає увагу на те, що сторонами не надано суду відповідного наказу командира, за яким суд зміг би встановити обставину перебування позивача на грошовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 .
Відтак, суд робить висновок про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в ненарахуванні та невиплаті позивачу за період з 20.02.2023 по 30.10.2023 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
В частині позовних вимог про виплату індексації грошового забезпечення за період з 19.02.2023 (як просить в позовній заяві) по 30.10.2023, суд керується наступними аргументами.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (надалі по тексту також Закон №1282-XII, застосовується в редакції чинній на час спірних правовідносин).
Статтею 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Частиною 1 статті 2 Закону №1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Положеннями частини 6 статті 2 Закону №1282-XII закріплено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до частин 1-3 статті 4 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Нормами частин 1, 2 статті 5 Закону №1282-XII передбачено, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
За приписами частини 6 статті 5 Закону №1282-XII, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за №1078 (надалі по тексту також Порядок №1078).
Як слідує з картки особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_4 (виданої ВЧ НОМЕР_2 від 17.02.2024 за №5/1117) (зворотній бік а.с.67, а.с.79) у період з 19.02.2023 по 30.10.2023 ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Вказана обставина не заперечується сторонами.
Позивач вважає, що виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовця за 2023 рік, відповідач 1 мав здійснити у січні 2024 року, оскільки Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" дія Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" не зупинялась та, відповідно, щомісячне грошове забезпечення повинно виплачуватися позивачу в повному обсязі з урахуванням індексації, що виплачувалася щомісячно, адже індексація є складовою грошового забезпечення.
У цьому контексті слід зазначити про те, що положеннями абзацу 18 пункту 3 "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" №2710-IX від 03.11.2022 зупинено на 2023 рік дію, зокрема, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Отже, у 2023 році проведення індексації грошового забезпечення, в тому числі, і військовослужбовців, не здійснюється з огляду на імперативні приписи Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 за №2710-IX.
Вказана норма Закону № 2710-IX є чинною та не визнавалася неконституційною, а тому, підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
До того ж, оскільки, дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно-правовий акт, а саме Порядок №1078, який прийнятий на виконання вимог частини 2 статті 6 вказаного Закону, також не застосовується протягом 2023 року.
Доводи позивача про те, що виплату індексації грошового забезпечення за 2023 рік необхідно було здійснити у січні 2024 року, суд вважає безпідставними, оскільки, позивач просить зобов`язати відповідача 1 здійснити виплату індексації грошового забезпечення за період з 19.02.2023 по 30.10.2023, тобто, у період, коли дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" вже було зупинено.
Згідно частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини (надалі по тексту також - ЄСПЛ) неодноразово висловлював правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат. ЄСПЛ не заперечує право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат. Така практика свідчить про достатньо широке "поле" для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.
Поряд з вказаним, підлягає застосуванню правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" та від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії", в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.
Як встановлено судом позивачу за спірний період фактично було виплачено 35 714,29 гривень, 24 718,30 гривень, 100 000,00 гривень, 24 718,30 гривень, 100 000,00 гривень, 24 718,30 гривень, 100 000,00 гривень 24 569,99 гривень, 60 000,00 гривень, 24 706,34 гривень, 80 967,74 гривень, 24 718,30 гривень, 100 000,00 гривень, 24 347,53 гривень, 24 718,30 гривень, 100 000,00 гривень, 41 626,41 гривень грошового забезпечення (а.с.79).
Такий розмір забезпечення, на переконання суду, зважаючи на середній розмір заробітної плати населення в Україні в 2023 році, без виплати індексації, не створював для позивача "надмірного індивідуального тягаря".
Враховуючи зазначене, суд констатує, що у відповідача 1 відсутній правовий обов`язок нараховувати та виплачувати індексацію заробітної плати позивачу за період з 19.02.2023 по 30.10.2023. Як наслідок, ВЧ НОМЕР_1 діяла в межах чинного законодавства України, а тому, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач 1 повністю не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.
Згідно вимог абзацу 2 частини 5 статті 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Аналіз вказаної правової норми свідчить, що основною умовою для стягнення судових витрат з іншої сторони на користь особи, є понесення таких витрат особою.
Суд не стягує з відповідача витрати по сплаті судового збору так як останні позивачем фактично не понесені.
Сторонами по справі не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 20.02.2023 по 19.05.2023, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 20 лютого 2023 року по 19 травня 2023 року включно, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ), АДРЕСА_2 ;

відповідач 1 Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_7 ), адреси: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ;

відповідач 2 Військова частина НОМЕР_2 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_8 ) АДРЕСА_4 .

Суддя Чуприна О.В.