Справа № 158/3985/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 158/3985/23 пров. № А/857/26027/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Глушка І.В., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Нор А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2023 року у справі №158/3985/23 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення видворення (головуючий суддя першої інстанції - Костюкевич О.К., час ухвалення 12:00год., місце ухвалення м. Ківерці, дата складання повного тексту 14.12.2023),-

В С Т А Н О В И В:

Управління ДМС України у Волинській області звернулося до суду із адміністративним позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.12.2023 працівниками УДМС у Волинській області було виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 12.12.2023р. Управління ДМС України у Волинській області прийнято рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки відповідач порушив законодавства про правовий статус іноземців на осіб без громадянства, є нелегальним мігрантом, ухиляється від виїзду з України, не має постійного місця праці, відсутні стабільні джерела доходів, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також існує ризик його втечі чи переховуванню, тому просить постановити рішення про затримання громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення ідентифікації та примусового видворення в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, «Волинський» ДМС України, за адресою: с. Журавичі Луцького району Волинської області, на строк шість місяців з моменту його затримання.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2023 року в задоволенні адміністративного позову Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невірним встановленням обставин у справі.

Зокрема апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що станом на 12.12.2023 громадянин російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як це передбачено Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Наказом МВС №649 від 07.09.2011 до органів міграційної служби не звертався. Звертає увагу суду, що аналогічна позиція щодо порушення процедури та строків звернення була висловлена і у відповіді №22645.4/Б-9033.3/23/44.1 від 25.04.2023, яка була надіслана ОСОБА_5 представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Михайлом Спасовим.

Крім цього, щодо наміру відповідача бути визнаним біженцем варто зазначити, що реалізація вказаного наміру не повинна здійснюватися всупереч вимогам законодавства України, за змістом яких у даному випадку наявні підстави для затримання відповідача з метою забезпечення його видворення за межі території України, що також не перешкоджає в подальшому розгляду заяви відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зважаючи на те, що громадянин російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України порушуючи міграційне законодавство України, незаконно з уникненням прикордонного контролю поза пунктами пропуску в`їхав на територію України, не вживає заходів щодо виїзду за межі України, крім того, в останнього відсутній діючий паспортний документ, який дає право на виїзд з України, надалі продовжує перебувати на території України без законних на те підстав, у зв`язку з цим об 14:30 год. 12.12.2023 уповноваженими працівниками УДМС у Волинській області було затримано Відповідача для з`ясування обставин правопорушення, припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано всі заходи впливу, у порядку ч. 2 ст. 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години.

Ураховуючи викладене вище, керуючись положеннями частини першої статті 30 Закону № 3773-VI, 12.12.2023 УДМС у Волинській області прийнято рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства громадянина російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Беручи до уваги, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, є нелегальним мігрантом, ухиляється від виїзду з України, не має постійного місця праці, відсутні стабільні джерела доходів, є обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також відсутність документа, що дає право на виїзд з України, наявні підстави для його затримання.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у ній та просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 12.12.2023 у с. Струмівка, вул. Старицького 18, працівниками Управління Державної міграційної служби України у Волинській області виявлений та в подальшому доставлений до УДМС у Волинській області громадянин російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою перевірки законності перебування та проживання на території України.

Відповідно, працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Волинській області (далі - ВОЗНМРВ) здійснено перевірку відносно громадянина російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено наступне:

За обліками Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України інформація щодо оформлення документів на право проживання в Україні ( посвідки на тимчасове/постійне проживання) відносно громадянина російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня.

Крім того, за даними Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан-ДМС», інформація про в`їзд на територію України у період 12.12.2018 по 12.12.2023 року, відсутня.

Однак, наявна інформація у Інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан-ДМС», що громадянин російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхав з України 19.12.2019 року. Крім того, як вбачається з пояснень , наданих самим відповідачем, він «прибув в Україну у 2020 році полем з території росії поза пунктом пропуску», «після прибуття на територію України у 2020 році до органів міграційної служби з питань оформлення документів на проживання та отримання, статусу біженця не звертався».

Працівниками ВОЗНМРВ встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає діючого паспортного документу, який надає право на виїзд з України, зі слів останнього, паспорт знаходиться в російській федерації.

Водночас, останній документований внутрішнім паспортом громадянина росії НОМЕР_1 виданим 11.04.2012 року.

12.12.2023 громадянин російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування в Україні, а саме за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, проживання без документів на право проживання за частиною другою статті 203 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Штраф іноземцем сплачений.

При цьому, 12.12.2023 працівниками УДМС у Волинській області громадянина російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано в адміністративному порядку, для з`ясування обставин правопорушення, припинення адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що представником позивача не наведено будь-яких фактів відсутності співпраці з боку відповідача для його ідентифікації, а відповідач має бажання легалізуватися на території України, оскільки у зв`язку з його політичними поглядами його життю і здоров`ю загрожує небезпека на території рф.

Проте, апеляційний суд із висновками суду першої інстанції не погоджується, вважає їх такими, що суперечать обставинам справи з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються приписами Закону України №3773-VI від 22.09.2011р. «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно до п. 14 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно із частинами другою, третьою статті 25 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що оскільки громадянин російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час перебуває на території України незаконно, крім того, поза пунктом пропуску в`їхав в Україну, процедура добровільного повернення до російської федерації стосовно нього бути застосована не може.

Частиною 1 статті 26 Закону №3773-VI передбачено що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що абзац 1 частини 8 статті 26 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2952-ІХ від 24.02.2023 передбачає, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягай 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть з України іноземців та осіб без громадянства, якщо приймати рішення про примусове видворення такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч. 8 cт. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань: де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Передбачені вказаною статтею обставини, які перешкоджають примусовому видворенню відповідача з території України, у ході судового розгляду, судом першої інстанції не встановлені. Жодних доказів або покликань стосовно наявності обставин за яких забороняється примусове видворення не надано. На підставі загальної поширеної інформації судом не встановлено обставин за яких забороняється примусове видворення відповідача.

Доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять.

Судом не встановлено заборон, перелічених у ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо примусового повернення чи примусового видворення відповідача з території України в країну його походження або третю країну. Законні підстави для знаходження на території України у відповідача відсутні.

Отже, на день розгляду справи, громадянин російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не перебуває, що підтверджується службовою запискою №0701.4/14311-23 від 12.12.2023, де зазначено, що інформація щодо громадянина російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 у функціоналі «Захист в Україні» модернізована версія підсистеми «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМВ відсутня. Дана інформація не взята до уваги Ківерцівським районним судом Волинської області.

Крім цього, апеляційний суд зауважує, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024р. у справі №158/4044/23 апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області задоволено, Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 26.01.2024р. в адміністративній справі № 158/4044/23 скасовано та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову представника адвоката Масюк Ганни Сергіївни, діючої на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах громадянина російської федерації ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення іноземця або особи без громадянства відмовлено.

Отже, рішення Управління ДМС України у Волинській обл. від 12.12.2023р. про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є чинним.

Представник відповідача вказує на те, що відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 не може бути прийняте рішення про затримання, оскільки він знаходиться в процедурі визнання його біженцем.

Апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на наступне.

Громадянин російської федерації ОСОБА_3 звертався із заявою до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області щодо вирішенні проблеми не прийняття документів від громадян рф, на яку останньому ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було надано відповідь №Б-1434/6/8010-23/8010.7.1/3048-23 від 21.08.2023, яка надавалась відповідачу у порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Щодо звернення громадянина російської федерації ОСОБА_1 з позовом до Волинського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, то колегія суддів зазначає, відповідач із даним позовом звернувся в суд 04.04.2024р., тобто після ухвалення судових рішень у цій справі та справі № 158/4044/23.

Представник відповідача також зазначає про наявність судового спору відповідача із Центральним міжрегіональним управлінням ДМС України у м.Києві та Київській обл. (справа № 320/14250/23). Однак, провадження у вказаній справі не відкрито, ухвалою суду позовна заява залишена без розгляду, тобто судового рішення - не прийнято.

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2011 року №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 5 жовтня 2011 року за №1146/19884 (надалі - «Правила №649»).

Судом першої інстанції не враховано, що станом на 12.12.2023 громадянин російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як це передбачено Законом України «Пре біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Наказом МВС №649 від 07.09.2011 до органів міграційної служби не звертався.

Крім цього, щодо наміру відповідача бути визнаним біженцем варто зазначити, що реалізація вказаного наміру не повинна здійснюватись всупереч вимогам законодавства України, за змістом яких у даному випадку наявні підстави для затримання відповідача з метою забезпечення його видворення за межі території України, що також не перешкоджає в подальшому розгляду заяви відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів зауважує, що громадянин російської федерації ОСОБА_3 тривалий час нелегально перебував на території України, однак із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до уповноваженого органу не звертався, а звернувся лише після його затримання 12.12.2023 р.

Отже, апеляційний суд повторно наголошує, що доказів перебування позивача в процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не представлено, при цьому дії органів міграційної служби не визнані протиправними в судовому порядку.

Щодо покликання представника відповідача на ту обставину, що останній приймав участь в несанкціонованих мітингах та протестах, через що був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності, то апеляційний суд висновує, що доказів триваючого юридичного переслідування громадянин російської федерації ОСОБА_3 не повідомив, а вказана вище апеляційним судом значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, перебуванням в Україні та часом звернення із заявами про надання статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, свідчить про відсутність у позивача реальних побоювань стати жертвою переслідувань.

Отже, відповідач перебував на території України порушуючи міграційне законодавство України, незаконно з уникненням прикордонного контролю поза пунктами пропуску в`їхав на територію України, не вживає заходів щодо виїзду за межі України, крім того, в останнього відсутній діючий паспортний документ, який дає право на виїзд з України, надалі продовжує перебувати на території України без законних на те підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 23 розділу III Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до законодавства України.

Частиною 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

зобов`язання внести заставу.

На момент виявлення та затримання іноземця документ, що посвідчує особу іноземця та дає йому право на виїзд за територію України іноземцем надано не було.

З урахуванням наведеного та того, що відповідач є нелегальним мігрантом, ухиляється від виїзду з України, не має постійного місця праці, відсутні стабільні джерела доходів, є обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також відсутність документа, що дає право на виїзд з України, наявні підстави для його затримання.

Апеляційний суд зауважує, що до відповідача може бути застосовано виключно один з чотирьох передбачених частиною 1 статті 289 КАС України заходів, а саме, затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію не може бути застосовано, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2022 № 692 припинено дію Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації.

Взяття на поруки підприємством, установою чи організацією є неможливим через нелегальне перебування відповідача на території України та відсутність факту законного перебування в трудових стосунках з підприємством, установою чи організацією, діяльність яких проводиться відповідно до вимог чинного законодавства.

Також судом не може бути зобов`язано внести заставу за відповідача, оскільки ним не надано до суду належних та допустимих доказів у доведення обставин, а саме наявність фінансової можливості відповідача внести заставу та наявність тісних соціальних зв`язків з громадянами України, які можуть забезпечити внесення застави.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, апеляційний суд висновує, що позов підлягає задоволенню, оскільки є законні підстави для затримання відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення з території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Отже, вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини у справі, тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 271, 289, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2023 року у справі №158/3985/23 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді І. В. Глушко
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 20.05.2024