Справа № 240/27773/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду

22 травня 2024 р. м. Житомир Справа № 240/27773/23

Категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши заяву щодо судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

установив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася у суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Житомирській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати з 11 травня 2023 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що становить дві мінімальні заробітні плати (згідно із законом про Державний бюджет на відповідний рік) та зобов`язання вчинити відповідні дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирській області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 11 травня 2023 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції, яка була чинна до 01 січня 2015 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 з 11 травня 2023 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, визначеного статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції, яка була чинна до 01 січня 2015 року, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

13 травня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, оскільки відповідач виплачує щомісячну доплату до пенсії не в розмірі двох прожиткових мінімумів, а в розмірі двох мінімальних заробітних плат з розрахункової величини для обчислення виплат за рішенням суду відповідно до статі 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2024 рік".

Відповідач подав до суду заперечення на заяву, у яких указує, що в результаті перерахунку на виконання рішення суду розмір підвищення як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року становить 3200 грн.

Розглянувши заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зауважує на таке.

Оцінивши доводи сторін суд зазнає, що статтею 1291 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами, та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Підстави та порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначений статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 7 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених ч. 1 і 2 цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Отже, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту, суд може вжити до суб`єкта владних повноважень заходи реагування у формі встановлення нового строку для подачі звіту, або накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

При цьому, з аналізу викладених норм убачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Суд зазначає, що механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду.

У рішенні від 30 червня 2009 р. №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішеннях, із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

На обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що ГУ ПФУ в Житомирській області протиправно визначено розмір мінімальної заробітної плати, який з 01 січня 2024 року застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600 грн.

Таким чином, при виконанні рішення суду пенсійний орган з 01 січня 2024 року застосував приписи абзацу 4 частини 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та провів нарахування і виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам 3200,00 грн (1600,00 грн *2).

Проте, вказані дії пенсійного органу суперечать висновкам суду, викладеними у рішенні від 04 січня 2024 року у справі №240/27773/23, яке набрало законної сили. Указаним рішенням суду зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області з 11 травня 2023 року здійснити нарахування та виплату підвищення до моєї пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, який встановлено на 01 січня календарного року.

Тобто, судом чітко визначено, що нарахування і виплату відповідного підвищення необхідно здійснювати виходячи із двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, які встановлені на 01 січня календарного року.

Поряд з цим, у рішенні суд указав, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VIII від 06 грудня 2016 року не застосовується як розрахункова величина.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що при виконанні рішення суду від 04 січня 2024 року у справі №240/27773/23 пенсійний орган зобов`язаний провести нарахування і виплату підвищення до його пенсії у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, який встановлено на 01 січня календарного року.

При цьому, у пенсійного органу відсутнє право на проведення нарахування і виплати підвищення до пенсії, виходячи із мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, оскільки суд чітко визначив прожитковий мінімум для працездатних осіб як розрахункову величину.

Усупереч наведеному, при виконанні рішення суду від 04 січня 2024 року у справі №240/27773/23 пенсійний орган з 01 січня 2024 року застосував приписи абзацу 4 частини 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» та провів нарахування і виплату підвищення до його пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам 3200,00 грн (1600,00 грн *2)

Суд звертає увагу на те, що дійсно абзацом 4 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 9 листопада 2023 року № 3460-IX (далі Закон України №3460) визначено розмір мінімальної заробітної плати, який з 01 січня 2024 року застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень.

З огляду на зазначене ГУ ПФУ у Житомирській області вважає, що з 01 січня 2024 при перерахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» має застосовуватися розмір мінімальної заробітної плати, яка застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду 1600 грн.

Однак, суд критично оцінює такі доводи відповідача, адже ним у цьому випадку здійснюється хибне ототожнення та застосування поняття «розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду» до спірних правовідносин.

Суд наголошує, що у рішенні від 04 січня 2024 року у справі №240/27773/23 судом чітко зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 з 11 травня 2023 року підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, який встановлено на 01 січня календарного року.

Відтак, розмір підвищення до пенсії ОСОБА_1 повинен розраховуватися саме з величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлено на 01 січня календарного року.

Таким чином, пенсійний орган при виконанні рішення суду фактично проігнорував висновки суду щодо неможливості застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини при нарахуванні і виплаті підвищення до пенсії згідно статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ та протиправно провів з 01 січня 2024 року нарахування і виплату підвищення до пенсії, виходячи із мінімальної заробітної плати у розмірі 1600,00 грн згідно абзацу 4 частини 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».

З огляду на вище наведені обставини, з метою ефективного поновлення прав позивача та реального виконання судового рішення, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення судового контролю та зобов`язує ГУ ПФУ у Житомирській області подати звіт про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року у справі №240/27773/23.

Керуючись статтями 294, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подати суду у тридцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року у справі №240/27773/23.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Окис Т.О.