Справа № 420/20712/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/20712/23

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі Чорноморський відділ ГУ ДМС в Одеській області), в якому просила:

- визнати протиправною відмову у видачі паспорта громадянки України у формі книжечки зразка 1994 року;

- зобов`язати видати паспорт громадянки України у формі книжечки зразка 1994 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що 11.07.2023, за результатами розгляду її заяви про отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, Чорноморський відділ ГУ ДМС в Одеській області направив їй відповідь, де зазначив про відсутність для цього правових підстав.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивачка вказує, що стаття 32 Конституції України визначає, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

До того ж, вона звертає увагу на рішення Конституційного Суду України від 20.01. 2012 № 2-рп/2012, де надано офіційне тлумачення положення частини 2 статті 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Також, позивачка покликається на статтю 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Є, на думку ОСОБА_1 , визначальним, для вирішення спірних правовідносин, рішення Великої Палати Верховного Суду, де висловлена правова позиція, що відмова органу міграційної служби у видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року, у формі книжечки є протиправною.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2023, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції залучив до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, (далі ГУ ДМС в Одеській області).

Суд погодився з доводами представника ГУ ДМСУ в Одеській області, що саме даний територіальний орган Держаної міграційної служби України (далі ДМС України) є належним відповідачем у справі, позаяк визначений позивачкою відповідач, в особі Чорноморського відділу ГУ ДМС в Одеській області, не є юридичною особою публічного права.

Досліджуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що 19.10.2020 ОСОБА_1 отримала паспорт громадянина України типу ID-1 у вигляді пластикової картки № НОМЕР_1 , надавши згоду на обробку персональних даних. До того ж, як установив суд, позивачці був присвоєний унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі УНЗР 083 та взято відбитки пальців.

За таких фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстава для задоволення позову, яка була висловлена ОСОБА_1 про небажання отримати унікальний номер запису в Реєстрі, є незаконною, оскільки номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі є незмінним, вже присвоєний та присвоюватись повторно не буде.

Суд першої інстанції відзначив, що його позиція побудована на практики Верховного Суду, що висловлена в постанові від 08.06.2023 у справі № 380/5977/21.

Оцінюючи покликання позивачки на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 за №806/3265/17, суд дійшов висновків, що ця постанова стосується інших правовідносин, зокрема, захисту особи, яка не бажає надати згоду на обробку персональних даних з метою внесення їх до Єдиного державного демографічного, виключно з огляду на її релігійні переконання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує, що воно є безпрецедентним нехтуванням правами та свободами громадянина України, ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Ключовим доводом апеляції ОСОБА_1 є те, що доводи суду першої інстанції про відсутність у неї релігійних переконань для отримання паспорту у формі книжечки зразка 1994 року, слід сприймати, як такі, що суперечить частині 1 статті 24 Конституції України, яка наголошує, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.

На переконання скаржниці, вона не повинна доводити перед судом свої релігійні переконання, хоча і входить до складу РЕЛЕГІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «РЕЛІГЙНА ГРОМАДА ХРИСТИЯН (ВІРА ЄВАНГЕЛЬСЬКОЇ, МЕСІАНСЬКОГО НАПРЯМКУ) «ІЕШУА АДОНАЙ - ІСУС ГОСПОДЬ», що підтверджується довідкою від 17.01.2024.

За твердженням ОСОБА_1 підписання заяви на отримання паспорту громадянина України типу ID-1 у вигляді пластикової картки, не може звужувати суб`єктивні права, тим більше підписання заяви на видачу паспорта громадянина України - не є відмовою від суб`єктивних прав, що належать громадянину України.

У відзиві на апеляцію ГУ ДМС в Одеській області зазначає, що використання ОСОБА_1 раніше паспорту громадянина України типу ID-1 з безконтактним електронним носієм, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить про відсутність порушень її прав та втручання у приватне життя.

Понад те, представник звертає увагу, що для відмови в отриманні паспорту у вигляді типу ID картки недостатньо зазначити тільки право вибору за волевиявленням та втручання у приватне життя, слід навести мотиви такого волевиявлення, а також вказати які саме сфери особистого життя зачіпає отримання такого паспорту.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України типу ID-1 у вигляді пластикової картки № НОМЕР_1 , дата видачі 19.10.2020 , орган видачі 5120.

ОСОБА_1 було присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі УНРЗ 19740224 - 11083 та взято відбитки пальців.

29.10.2022, на підставі заяви ОСОБА_1 , вказаний паспорт № НОМЕР_1 було знищено, про що свідчить акт про знищення недійсних документів №8 від 29.10.2022.

29.06.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Чорноморського відділу ГУ ДМС в Одеській області із заявою про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки, зразка 1994 року.

Листом, від 11.07.2023, Чорноморський відділ ГУ ДМС України України в Одеській області повідомив про відсутність правових підстав для видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, зразка 1994 року

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Ключове питання, яке належить вирішити в даному спорі, це є наявність правових підстав для отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки, зразка 1994 року, з урахуванням її самостійного звернення, в минулому, до міграційного органу із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваної відмови, стосовно отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки, зразка 1994 року, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно частини 2 статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За змістом частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі і вище Закон № 5492-VІ) визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до частин 1-2 статті 14 Закону 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Відповідно до частин 1-2 статті 21 Закону 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина 4 вказаної статті Закону 5492-VI регламентує, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 № 1474-VIII, який набрав чинності з 1 жовтня 2016 року, (далі Закон №1474-VIII) статтю 13 Закону № 5492-VI доповнено частиною 3 наступного змісту: «Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.».

Також Законом № 1474-VIII частину 2 статті 21 Закону № 5492-VI викладено в такій редакції: «Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

Постановою Кабінету Міністрів України затверджений Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України від 25.03.2015 № 302 (далі - Порядок № 302).

Згідно з пунктами 1-3 Порядку №302 паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Обмін паспорта здійснюється у разі зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації) (підпункт 1 пункт 6 Порядку № 302).

Підпунктом 1 пункту 7 Порядку № 302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктами 14 та 32 Порядку № 302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.

Отож, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року (справа №820/3327/16), від 29 листопада 2019 року у справі №260/1414/18, від 10 грудня 2020 року у справі №240/575/20.

Як мовилося вище 19.10.2020 ОСОБА_1 отримала паспорт у формі ID-картки.

Звертаючись, 29.06.2023, до Чорноморського відділу ГУ ДМС в Одеській області про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки, зразка 1994 року, ОСОБА_1 мала діючий паспорт у формі ID-картки№ НОМЕР_1 .

Наявність паспорта у формі ID-картки свідчить про те, що ОСОБА_1 заповнювала заяву-анкету, надавала згоду на обробку її персональних даних та їй був присвоєний унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та незмінним.

Також колегія суддів встановила, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 був присвоєний реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП), зокрема, цифровий код, необхідний кожному платнику податків для обліку в фіскальних органах.

В цьому ракурсі слід зазначити, що чинним законодавством України передбачено, що громадяни можуть відмовитися від облікової картки платника податків лише через релігійні переконання. Таке право для громадян передбачено статтею 70 Податкового кодексу України, проте, ОСОБА_1 таким правом не скористалася.

За таких підстав, враховуючи отримання та використання ОСОБА_1 РНОКПП, а також паспорта у формі ID-картки, можна дійти висновку, що відмова органу міграційної служби в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки жодним чином не порушує права позивачки та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.

Є важливим, на думку колегії суддів , при вирішенні даного спору врахувати позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 21.12.2022 у справі № 160/1/21, від 08.06.2023 у справі №380/5977/21, 24.04.2024.

В цих постановах, суд найвищої інстанції дійшов висновку, що у випадку встановлення факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання такою особою паспорту громадянина України у формі ID-картки, унеможливлює отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, зразка 1994 року.

Є слушним, на думку суду апеляційної інстанції, зазначити, що дана справа не відповідає ознакам зразкової справи № 806/3265/17 (провадження №Пз/9901/2/18), у якій Велика Палата Верховного Суду раніше висловила правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії.

Так, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.

За таких підстав та правового регулювання, колегія суддів вважає правильною позицію суду першої інстанції про відсутність, з боку суб`єкта владних повноважень, порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме протиправного втручання до приватного життя ОСОБА_1 .

Узагальнюючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких умов, відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не здійснюється.

Керуючись статтями: 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 23.05.2024.