Справа № 200/254/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року справа №200/254/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Аляб`єв І.Г.), складене у повному обсязі 09 травня 2023 року, у справі № 200/254/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування наказів, поновлення на посаді та зобов`язання вчити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.09.2022 № 1005 «Про порушення службової дисципліни старшим інспектором-черговим чергової частини відділення поліції № 1 Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області капітаном поліції ОСОБА_2 та його покарання».

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 28.09.2022 № 431 о/с «По особовому складу» про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 /0124375) зі служби в поліції з посади старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 28.09.2022 року.

- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на службі в поліції з 29.09.2022 року на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 29.09.2022 року по день ухвалення судом рішення, з розрахунку розміру його середньоденної заробітної плати.

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на службі в поліції та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

- стягнути на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року (з урахування ухвали про виправлення описки в судовому рішенні) у справі № 200/254/23 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.09.2022 № 1005 «Про порушення службової дисципліни старшим інспектором-черговим чергової частини відділення поліції № 1 Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області капітаном поліції ОСОБА_2 та його покарання».

Визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 28.09.2022 № 431 о/с «По особовому складу» про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 /0124375) зі служби в поліції з посади старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 28.09.2022 року.

Поновлено ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; адреса тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на службі в поліції з 29.09.2022 року на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, буд. 86, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; адреса тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 63331,20 гривень.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; адреса тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на службі в поліції з 29.09.2022 року на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, буд. 86, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; адреса тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 7036,80 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, буд. 86, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; адреса тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що матеріалами службового розслідування підтверджується наявність в діях позивача склад дисциплінарного проступку, що виразилось у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто, скоєння проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру, до нього як до носія влади.

Відповідач впевнений, що проступок позивача унеможливлює подальше виконання ними своїх обов`язків, у зв`язку із чим такі дії є несумісними з вимогами, що пред`являються до особистих та моральних якостей працівника поліції.

Щодо пропорційності дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції фактичним обставинам скоєного проступку відповідач зазначив, що імперативних обмежень щодо встановлення того чи іншого виду дисциплінарної відповідальності нормативно-правовими приписами не встановлено, визначення виду дисциплінарного стягнення належить безпосередньо до повноважень суб`єкта владних повноважень

Вважає, що для стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відсутні законодавчі підстави, оскільки при вирішенні питання щодо звільнення позивача зі служби посадові особи управління діяли відповідно до вимог законодавства.

Зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Крім того, зазначено, що стягнуті витрати на правничу допомогу не є співмірними зі складністю справи.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 є громадянином України, що підтверджено паспортом № НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки від 18.04.2022 №1224- позивач є внутрішньо переміщеною особою.

09.09.2022 у відношенні ОСОБА_1 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №152820 за фактом нібито вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В протоколі було, що позивач 09.09.2022, о 22 год. 25 хв., на автомобільній дорозі Умань-Дніпро, Знаменівка, 1127+600м Донецька область, керував транспортним засобом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода). Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку та від продуття газо-аналізатора Драгер відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 26.09.2022 № 1005 «Про порушення службової дисципліни старшим інспектором-черговим чергової частини відділення поліції № 1 Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області капітаном поліції ОСОБА_2 та його покарання», за порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні вимог п.п.2,6 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1,2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» п.2,5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, та вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції України та є несумісними з подальшим проходженням служби, старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 1 Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 (0124375) звільнено зі служби в поліції.

Наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 28.09.2022 № 431 о/с «По особовому складу» про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 /0124375) зі служби в поліції з посади старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 28.09.2022.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 у справі № 204/7627/22 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 09.02.2023 №97 про середній розмір грошового забезпечення за останні 2 місяці, що передували звільненню ОСОБА_1 середньомісячний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 12270,41 грн; середньоденний розмір грошового забезпечення склало 395,82 грн.

Спірним питанням цієї справи є правомірність прийняття вищевказаних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку та звільнення позивача з посади.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні накази є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки під час проведення службового розслідування обставини вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, не з`ясовані, вина позивача належним чином не доведена, а тому підстав у відповідача для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вказане правопорушення не було.

Крім того, скасовано наказ про звільнення позивача, поновлено його на посаді та стягнуто з відповідача суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з наступних підстав.

Щодо строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, даними нормами чітко визначений строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до частин 1,3 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, та строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.

Таким чином, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Початок строку - це день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення.

Приписами ч. ч 1, 2, 3 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі Дисциплінарний статут), який застосовується в редакції Закону України «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2123-ІХ, що набрав чинності 01 травня 2022 року, встановлено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Позивач при формулюванні висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду застосовано саме положення норм матеріального права ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту, тобто 15 днів з моменту ознайомлення зі спірним наказом

Суд зауважує, що строк, протягом якого особа може звернутися до суду у відносинах публічної служби, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Ця норма є процесуальною, регулює процесуальний порядок захисту судом порушеного або оскаржуваного суб`єктивного права і створює оптимальні умови для досягнення юридично визначеного результату.

П`ятнадцятиденний строк оскарження наказу про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції установлений нормою матеріального права абзацом другим частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 580/3469/19 зроблено правовий висновок з питання застосування строку звернення до суду, встановленого нормою процесуального права, який відрізняється від такого строку, встановленого нормою матеріального права, який полягає у наступному.

Критерієм для виокремлення правових систем з переважанням юридичного процесу є пріоритетність у правовому регулюванні процесуальних правил, які передують появі норм матеріального права. Можна допускати відступ від правила застосування тієї норми, яка закріплена у відповідній галузі, і обирати норму іншого акта у випадках, коли вона покращує правове положення суб`єктів.

Отже, позивач для захисту своїх законних прав, свобод і законних інтересів відповідно до принципу dubio pro tributario має право на звернення до суду з позовом про оскарження наказу про звільнення зі служби в поліції у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, а не частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту.

Відтак, посилання відповідача на вимоги статті 31 Дисциплінарного статуту, як підставу для скасування судового рішення у зв`язку з пропуском строку звернення до суду є незмістовним.

Щодо суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179 (далі - Правила №1179) та іншими нормативно-правовими актами.

Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із Законом (ст. 1 Закону №580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно із ч.ч. 1, 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно із статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію", проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до преамбули Дисциплінарного статуту цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції (ч.3 ст. 13 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно із ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом, і встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.

У рішенні від 10 лютого 1995 року в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відтак, складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно позивача є лише суб`єктивним твердженням працівників патрульної поліції про вчинення позивачем відповідного адміністративного правопорушення, оскільки в даному випадку лише судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення можливо встановити вину особи, оскільки таке рішення приймається із повним з`ясуванням усіх обставин адміністративного правопорушення та дотриманням прав та законних інтересів особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення, не свідчить про доведеність вини у його вчиненні,

Разом з тим, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 у справі № 204/7627/22 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В ході судового розгляду справи №204/7627/22 встановлено, що із самого протоколу, складеного працівником поліції, ОСОБА_1 «від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку та від продуття газо-аналізатора Драгер відмовився». Проте факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не підтверджено і дане ствердження останнім спростовано в судовому засіданні. З відеозапису, дослідженого в судовому засіданні, вбачається що на ньому містяться три відеофайли. При відтворені першого відеофайлу вбачається, що 02.10.2008 о 17:27 особа ОСОБА_1 перебуває у приміщенні де спілкується з поліцейськими, яким повідомляє, що він не керував транспортним засобом, авто перебувало на узбіччі. Другий відеофайл дублює перший. А на третьому відеофайлі ОСОБА_1 зачитують вже протокол. Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом даним відео не підтверджено. Крім того, як вбачається з відеозаписів, працівники поліції транспортний засіб не зупиняли, автомобіль «Пежо» перебував на узбіччі дороги. Доказів підтвердження зворотного, матеріали справи та відеозапис доданий до протоколу не містять.

Крім того в рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 встановлено, що в порушенні вимог ч.1ст.266 КУпАП матеріали справи взагалі не містять відомостей, щодо наявності направлення правопорушника на проходження огляду на стан сп`яніння у медичний заклад. На підтвердження винуватості останнього працівниками поліції додано протокол від 09.09.22, пояснення ОСОБА_1 , аналогічні наданим в суді, та акт огляду та затримання транспортного засобу, відеозапис.

Постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 у справі № 204/7627/22 не оскаржувалась та набрала законної сили.

При проведенні службового розслідування відповідною комісією, не прийнято до уваги вимоги ч. 1 ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (принципу презумпції невинуватості).

Висновки службового розслідування про доведеність вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП зроблені лише на підставі наявності протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень поліцейських.

Вищезазначене спростовує доводи апеляційної скарги щодо доведеності факту керування транспортним засобом саме позивачем по справі.

Враховуючи те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування позивача за кермом автомобілю в стані алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що в ході службового розслідування обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП відповідачем достеменно не з`ясовані, вина позивача належним чином не доведена, а тому підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вказане правопорушення не було.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, який повинен застосовуватись у виключних випадках, з урахуванням співмірності характеру дисциплінарного проступку з таким видом дисциплінарного стягнення, та враховуючи усі обставини дисциплінарного проступку.

Суд зазначає, що в даному випадку відповідачем порушено принцип пропорційності дисциплінарного стягнення фактичним обставинам та характеру скоєного позивачем дисциплінарного проступку.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що накладення відповідачем на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є протиправним, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування наказів про порушення службової дисципліни та про звільнення підлягають задоволенню та як наслідок, позовні вимоги про поновлення позивача на службі в поліції є обґрунтованими.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відтак, стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є правомірним.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного обрахунку судом першої інстанції середнього заробітку, відтак, суд апеляційної інстанції не переглядає судове рішення в цій частині.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини другої цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами частини 3 цієї статті для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані копії договору про надання правової допомоги 12.01.2023, додатки 1, 2 до договору про надання правової допомоги 12.01.2023, акт про оплату послуг від 12.01.2023, а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої допомоги.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

З урахуванням встановлених обставин та досліджених судом матеріалів позовної заяви, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції що вказані витрати підлягають відшкодуванню відповідачем в розмірі 7 500 грн., що є співмірним із складністю справи.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі № 200/254/23 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року у справі № 200/254/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць