Справа № 520/11827/24
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 р. справа № 520/11827/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лук`яненко М.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Ткаченка Д.М.,

представника позивача - Гавриленко О.В.,

розглянувши у приміщенні суду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін у судове засідання позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Межрегіонального управління Міністерства юстиції Лаптикової Дар`ї Володимирівни (вул. Студентська, буд. 5/4,м. Харків,61024), третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові СМУЮ Лаптикової Дар`ї Володимирівни, в якому просить суд:

1. визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 із адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування постанов старшого державного виконавця Лаптикової Д.В. Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міністерства юстиції та поновити строк звернення до суду;

2. визнати протиправною та скасувати постанову від 31.01.2024 старшого державного виконавця Лаптикової Д.В. Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міністерства юстиції (61024, м. Харків, вул. Студентська, 5/4, ідентифікаційний код юридичної особи 34952440) про стягнення виконавчого збору у сумі 14200 грн зі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у виконавчому провадженні № 74007675;

3. визнати протиправною та скасувати постанову від 31.01.2024 у виконавчому провадженні № 74007675 старшого державного виконавця Лаптикової Д.В. Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міністерства юстиції (61024, м. Харків, вул. Студентська, 5/4, ідентифікаційний код юридичної особи 34952440) про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 300 грн у виконавчому провадженні № 74007675;

4. визнати протиправною та скасувати постанову від 21.02.2024 старшого державного виконавця Лаптикової Д.В. Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міністерства юстиції (61024, м. Харків, вул. Студентська, 5/4, ідентифікаційний код юридичної особи 34952440) про накладення на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафу за невиконання рішення суду у сумі 1700 грн у виконавчому провадженні № 74007675;

5. визнати протиправною та скасувати постанову від 07.03.2024 старшого державного виконавця Лаптикової Д.В. Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міністерства юстиції (61024, м.Харків, вул. Студентська, 5/4, ідентифікаційний код юридичної особи 34952440) про накладення на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафу за невиконання рішення суду у сумі 3400 грн у виконавчому провадженні № 74007675;

6. надати відстрочку ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо сплати судового збору у сумі 4844,80 грн за подання адміністративного позову про визнання протиправним та скасування рішення постанов старшого державного виконавця Лаптикової Д.В. Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міністерства юстиції до ухвалення Харківським окружним адміністративним судом рішення у справі;

7. стягнути з Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міністерства юстиції (61024, м. Харків, вул. Студентська, 5/4, ідентифікаційний код юридичної особи 34952440) за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у сумі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп.

Ухвалою суду від 07.05.2024 визнано поважними причини пропуску строку для звернення до суду ОСОБА_1 по справі №520/11827/24. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із даним адміністративним позовом і відкрито спрощене провадження по справі та відстрочено сплату судового збору ОСОБА_1 у справі № 520/11827/24 - до ухвалення судового рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказала, що відповідно до державного акту про право приватної власності на землю IV-XP № 051066 від 20.12.1999 земельна ділянка по АДРЕСА_4 належить боржниці на праві власності та отримана нею у приватну власність шляхом реалізації її одноразового права на приватизацію згідно рішення Харківської міської ради № 1581 від 27.10.1999. Боржниця є одноосібним власником вищезазначеної земельної ділянки, стягувач не має права на отримання у власність її частки. Вказаний факт встановлено рішенням Київського районного суду від 07.06.2013 у справі № 2018/13690/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.09.2013, якими відмовлено у повному обсязі у задоволенні цивільного позову стягувача до боржниці про визнання права власності на 1/2 частину приватизованої боржницею земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 . Аналогічного висновку Київський районний суд м. Харкова дійшов за результатами розгляду 10.09.2020 цивільної справи № 640/1068/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог стягувача про встановлення земельного сервітуту вказаної на вказану земельну ділянку. Вказане рішення залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 01.02.2021 та постановою Верховного Суду від 21.04.2022. Боржниця не заперечує проти виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.09.2020 у справі № 640/1068/17 в частині здійснення стягувачем права користування належною йому на праві приватної власності частиною житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_4 та не чинить у цьому перешкод. У той же час, боржниця згоди на користування стягувачем належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_4 не надавала. Будь-яке рішення суду про надання такого права стягувачу або обмеження у такому праві боржниці на теперішній час відсутнє. Тому, позивач вважає дії державного виконавця неправомірним, а винесені ним постанови такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засідання 22.05.2024 представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Зазначила, що відповідачем протиправно винесено постанову про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки на її думку, дана категорія судових рішень повинна виконуватися через доведення боржнику безпосередньо змісту рішення і закриття на наступний день виконавчого провадження, що не потребує виходу виконавця на місце і проведення виконавчих дій: а отже і стягнення виконавчого збору. Щодо не знаходження позивача на місці проведення виконавчих дій, повідомила, що через постійні обстріли та відключення електроенергії позивач постійно не мешкає за зазначеною адресою, а повідомлень від державного виконавця з приводу конкретної дати проведення виконавчих дій вона не отримувала. Крім того, вважав доводи викладені у відзиві безпідставними та необґрунтованими, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що діяв, у спірних правовідносинах у межах та відповідно до вимог діючого законодавства та вчиняв виконавчі дії, згідно чинного законодавства, просив позов залишити без задоволення.

Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 74007675 з примусового виконання виконавчого листа № 640/1068/17 виданого 29 січня 2024 року Київським районним судом м Харкова про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у здійснені ним права користування належного йому на праві приватної власності частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу ОСОБА_2 до коридору літ « 1-1», площею 1,8 м2; частини передпокою літ. « 1-2», площею 8,9 м2; коридору літ. « 1-9», площею 19,3 м2; кладової літ. « 1-10», площею 1,1 м2; кладової літ. « 1-11», площею 2,6 м2; житлової кімнати літ. « 1-12», площею 17,8 м2; санітарного вузлу літ. « 1-13», площею 4,5 м2; житлової кімнати літ. « 1-14», площею 19,9 м2; кладової літ. « 1-15», площею 3,5 м2; житлової кімнати літ. « 1-16», площею 20,7 м2; кладової літ. « 1-17», площею 3,5 м2; ганку літ. «а», площею 6,2 м2, погрібу літ. «Г», площею 12,0 м2, воротами літ. «№ 2», площею 7,4 м2; 14 частини огорожі літ. «№ 3», площею 99,65 м2, частини замощення літ. «І», площею 14,65 м2, що відповідає 49/100 частині домоволодіння, та вигрібної ями літ. « 4» та вигрібної ями літ «№ 5», які знаходяться у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2

31.01.2024 державним виконавцем, керуючись ст.ст. 3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам виконавчого провадження для виконання та до відома, в якій зазначено, що рішення суду необхідно виконати протягом 10 робочих днів.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, постанову боржнику ОСОБА_1 «вручено особисто» 08.02.2024 року.

31.01.2024, керуючись ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи.

31.01.2024 керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

15.02.2024 державним виконавцем винесено попередження щодо перевірки виконання рішення боржником, яке заплановане на 21.02.2024 об 11:00 год. за адресою: АДРЕСА_4 і направлено боржнику рекомендованим поштовим відправленням за №847.

21.02.2024 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_4 для перевірки виконання рішення суду і встановлено, що рішення суду боржником, ОСОБА_1 , не виконано. Боржник, ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження, час та місце проведення виконавчих дій, двері не відчинила, чим продовжила чинити ОСОБА_2 перешкоди у здійснені ним права користування належного йому на праві приватної власності частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу, про що складено відповідний акт державного виконавця за участю стягувача ОСОБА_2 та залишено виклик боржникові з`явитись на прийом до державного виконавця 22.02.2024 року о 10:00 год.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

21.02.2024 державним виконавцем, керуючись ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладання штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави. Боржнику необхідно було виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів. Постанову направлена боржнику рекомендованим поштовим відправленням за №648 за списками від 22.02.2024.

23.02.2024 державним виконавцем складено акт, відповідно до якого встановлено, що боржник ОСОБА_1 , на прийом до державного виконавця не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

27.02.2024 державним виконавцем винесено попередження про перевірку виконання рішення суду, яку призначено на 07.03.2024 на 11:00 год. і направлено на адресу боржника ( АДРЕСА_4 ) рекомендованою кореспонденцією (згідно квитанції про відправлення рекомендованого листа від 27.02.2024 №112).

07.03.2024 державним виконавцем повторно здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_4 для перевірки виконання рішення суду і встановлено, що рішення суду боржником, ОСОБА_1 , не виконано.

Боржник, ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження, час та місце проведення виконавчих дій, двері не відчинила, чим продовжила чинити ОСОБА_2 перешкоди у здійснені ним права користування належного йому на праві приватної власності частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу, про що складено відповідний акт державного виконавця у присутності стягувана ОСОБА_2 та представника стягувана, адвоката Статівка Олександра Євгеновича і залишено виклик боржникові з`явитись на прийом до державного виконавця 11.03.2024 року о 10:00 год. для надання пояснень щодо невиконання рішення суду.

07.03.2024 державним виконавцем керуючись ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладання штрафу в подвійному розмірі 3400,00 грн. на користь держави. Боржнику необхідно було виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів. Постановою попереджено боржника про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Постанова направлена боржнику рекомендованим поштовим відправленням №173 за списками від 12.03.2024.

20.03.2024 державним виконавцем направлено до Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області повідомлення про вчинення

ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ознаками статті 382 КК України, тобто умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

21.03.2024 державним виконавцем, керуючись п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та виведено постанови від 31.01.2024 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, постанови від 21.02,2024, 07.03.2024 про стягнення штрафів в окремі виконавчі провадження, які направлені боржнику рекомендованим поштовим відправленням за №961 згідно списків від 27.03.2024 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ від 02.06.2016.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентований статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч. 1). У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2).

Частиною першою статті 28 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, постанову про відкриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_1 «вручено особисто» 08.02.2024 року.

А отже, позивач була обізнана про відкриття виконавчого провадження і про обов`язок виконати рішення суду боржниця знала і була належним чином повідомлена.

Частиною 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Проаналізувавши вищенаведене суд приходить до висновку, що саме боржник зобов`язаний письмово повідомити виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а виконавець, у свою чергу, здійснює перевірку виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Положеннями ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Положення статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», окрім перевірки виконання рішення боржником, від виконавця не вимагають вчинення інших виконавчих дій.

Крім того, правила Закону України «Про виконавче провадження» не зобов`язують виконавця перед накладенням на боржника штрафу пересвідчитись в отриманні боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, попереджень та інших документів.

Так само, означеним нормативно-правовим актом не передбачено необхідності виконавцю перед накладенням на боржника штрафу в подвійному розмірі пересвідчитись в отриманні постанови про накладення штрафу вперше.

Системний аналіз правових норм дає підстав для висновку, що законодавство встановлює відповідальність боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання за невиконання рішення, а саме: накладення штрафу, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас, для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає установлення невиконання судового рішення без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, лише невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, але не зробив цього. Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Суд зауважує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що підставою для накладення штрафу на позивача слугувало невиконання ним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 01.02.2021, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, а саме: не чинити ОСОБА_2 перешкод у здійснені ним права користування належного йому на праві приватної власності частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу до приміщень та прибудов вказаного домоволодіння, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

До матеріалів справи долучено попередження державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові СМУМЮ від 15.02.2024 №21477, відповідно до якого позивача повідомлено про перевірку виконання рішення суду боржником та акт державного виконавця від 21.02.2024, яким встановлено що станом на 21.02.2024 рішення суду не виконано, акт державного виконавця від 23.02.2024, відповідно до якого встановлено, що боржник ОСОБА_1 , на прийом до державного виконавця не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

27.02.2024 державним виконавцем винесено попередження про перевірку виконання рішення суду, яку призначено на 07.03.2024 на 11:00 год. і направлено на адресу боржника ( АДРЕСА_4 ) рекомендованою кореспонденцією (згідно квитанції про відправлення рекомендованого листа від 27.02.2024 №112).

07.03.2024 державним виконавцем повторно здійснено вихід за адресою: м. Харків, вул. Борисівська, 70 для перевірки виконання рішення суду і встановлено, що рішення суду боржником, ОСОБА_1 , не виконано.

Суд проаналізувавши вищенаведені обставини, зазначає, що застосування такого заходу реагування як накладення штрафу є обов`язком виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 по справі № 812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов язаіпш, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто на час прийняття виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена в Постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19 та від 15 квітня 2020 року у справі №811/1324/18.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувана чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Проте, позивачем не доведено факту існування обставин, що об`єктивно перешкоджали виконанню судового рішення у встановлений ним спосіб, що могло б бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій.

Таким чином, постанови про накладання штрафів від 21.02.2024 та 07.03.2024 державним виконавцем винесенні законно з дотриманням норм чинного законодавства, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження суд зазначає наступне:

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно до пунктів 1, 2 Розділу VI Інструкції № 512/5, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувану).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Відтак стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження пов`язується з початком примусового виконання. Отже, одночасно з відкриттям виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій

Тобто, стягнення витрат виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Відповідно до положень статті 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 7100 грн.

Згідно частини третьої статті 40 Закону України Про виконавче провадження у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи вищенаведені норми спеціального закону у сфері примусового виконання рішень судів та інших органів, суд доходить висновку, що стягнення виконавчого збору це не право, а обов`язок державного виконавця при відкритті виконавчого провадження, а отже відповідач був зобов`язаний винести постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи, а саме: 14200,00 грн., що підлягає примусовому стягненню та виконувати її у порядку, встановленому законом.

Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного у справі №640/23271/21: "Так, стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективнім засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Отже, рішення державного виконавця про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 14200,00 грн та мінімальних витрат виконавчого провадження винесені відповідно до норм статей 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження", прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Суд зазначає, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень - судові рішення, є обов`язковими для виконання.

Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання, чи вчиненні дій, що унеможливлюють виконання рішення суду.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Матеріалами справи встановлено, що державним виконавцем були вчинені всі передбачені законом виконавчі дії з приводу примусового виконання виконавчого листа №640/1068/17, виданого 29.01.2024 Київським районним судом міста Харкова, а отже відбулось фактичне здійснення виконання державним виконавцем виконавчого провадження ВП №74007675.

Підсумовуючи зазначене, суд приходить до висновку, що державний виконавець правомірно виніс спірні постанови, а отже, зазначені постанови відповідають вимогам Закону №1404-VIII та, як наслідок, критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України є правомірними та скасуванню не підлягають.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п.32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких підстав розподіл судових витрат на оплати правничої допомоги не здійснюється.

Враховуючи, що ухвалою суду від 07.05.2024 відстрочено сплату судового збору ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення у справі №520/11827/24, судовий збір у розмірі 3875,84 грн (4 позовні вимоги позивача подані через систему Електронний суд помножені на 968,96 грн) підлягають стягненню з позивача на користь Держави.

Керуючись ст. ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Межрегіонального управління Міністерства юстиції Лаптикової Дар`ї Володимирівни (вул. Студентська, буд. 5/4,м. Харків,61024), третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), про визнання протиправними та скасування постанов - залишити без задоволення.

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Держави судові витрати по сплаті судового збору (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) у розмірі 3875 (три тисячі вісімсот сімдесят п`ять) грн 84 (вісімдесят) коп.

Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя М.О. Лук`яненко