Справа № 160/4141/24
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2024 рокуСправа №160/4141/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
14.02.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якій просить суд:
- зобов`язати Міністерство оборони України виплати одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням інвалідності II групи та наявності захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі різниці між 300 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2023р., з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.08.2016 йому було встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання, яке пов`язане з захистом Батьківщини. 31.03.2017 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 195 900,00 грн. Проте, 01.06.2022 року, під час проходження військової служби, позивач отримав травму пов`язану з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку із чим йому було встановлено ІІ групу інвалідності. 01.09.2023 Комісією Міністерства оборони України прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 300 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму в сумі 217 500,00 грн. Так, відповідач застосував прожитковий мінімум, що встановлений станом на 01 січня 2016 року, замість прожиткового мінімуму, установленого станом на 01 січня 2023 року, що і стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами з 06.03.2024.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
27.02.2024 відповідачем засобами електронного зв`язку через підсистему Електронний суд до суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що не погоджується з позовними вимогами вважає їх необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи та виплачена одноразова грошова допомога 195 900 грн. 01.09.2023 року призначено одноразову грошову допомогу у результаті встановлення позивачу ІІ групи інвалідності та виплачена 217 500 грн. (з урахуванням раніше виплаченої суми). Предметом спору у цій справі є вимога виплати одноразової грошової допомоги в розмірі різниці між 300 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2023 року. Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності. Пунктом 6 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи. Тому, в даному випадку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення ІІІ групи інвалідності, відтак просить суд відмовити у задоволенні позову.
06.03.2024 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він підтримує обґрунтування зазначені в позовній заяві та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
16.04.2024 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення копії витягу з протоколу від 01.09.2023 року №38/975 про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги до справи.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.04.2023 є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (видається інваліду) серії 12 ААА № 072313 ОСОБА_1 у зв`язку з захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини встановлено третю групу інвалідності з 08.08.2016 року.
На підставі поданих позивачем документів комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 217 500,00 грн. (протокол від 31.03.2017 № 28(2017)).
28.02.2022 перебуваючи у військовій частині НОМЕР_2 на відпочинку перед заступом на чергування ВОП «ПОРТ» в наслідок нещасного випадку отримав травмування з необережності.
Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (видається інваліду) серії АВ № 0033502 ОСОБА_1 у зв`язку з захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини встановлено ІІ групу інвалідності з 13.01.2023 р.
01.09.2023 Комісією прийнято рішення (протокол № 38/975) про призначення молодшому сержанту в запасі ОСОБА_1 (Дніпропетровський ОТЦКСП), звільненому 15.09.2015, який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку зі зміною групи інвалідності, на підставі довідок МСЕК серії 12ААА № 072313 від 08.08.2016 та серії АВ № 033502 від 13.01.2023 - у розмірі різниці між 300 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2016), в сумі 195 900,00 грн.
При цьому суд зазначає, що позивачем в позовній заяві та представником відповідача у відзиві на позовну заяву помилково зазначені суми виплат грошової допомоги у 2017 році 195 900 грн, а у 2023 році 217 500 грн, але як вбачається з листа Головного управління соціальної підтримки Міністерства оборони України від 23.10.2023 року та витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.09.2023 року №38/975, позивачу нараховано та виплачено 217 500 грн у 2017 році та 195 900 грн у 2023 році.
Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його протиправним, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Пунктом 9 статті 16-3 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, прийнятою відповідно до пункту 2 статті16-2 та пункту 9 статті16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі - Порядок №975 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Відповідно до пункту 2 Порядку №975 військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та указами Президента України.
Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Підпунктом 1 пункту 4 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно з пунктом 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується:
військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:
400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;
300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Відповідно до п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно п. 4 ст. 16-3 вказаного Закону України якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Суд звертає увагу, що Законом України від 29.07.2022 «Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» правила призначення та виплати одноразової грошової допомоги не містять обмеження строком у два роки права на отримання одноразової грошової допомоги в збільшеному розмірі, втім прямо визначають, що у випадку встановлення під час наступного огляду вищої групи інвалідності або зміні її причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум.
Розмір отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язаний з днем встановлення інвалідності.
При цьому, Порядком № 975 чітко визначено, що у разі зміни групи інвалідності при повторному огляді, днем встановлення інвалідності є дата, коли інвалідність було встановлено вперше. Розмір одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності вищої групи, визначається з прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням пов`язаним з захистом Батьківщини з 08.08.2016 та була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
В подальшому позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини з 13.01.2023 р.
Виходячи з наведеного правового регулювання в контексті спірних правовідносин, суд вважає, що позивач має право на одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (а саме на 01.01.2016), з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд вважає, що приймаючи рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 400 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2016 рік), відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.
Отже, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України виплати одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням інвалідності II групи та наявності захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі різниці між 300 та 150 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2023р., з урахуванням раніше виплачених сум.
Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду в постанові від 10.03.2015 у справі № 21-563а14 суд вважає неприйнятним, оскільки у цій постанові Верховним Судом викладені висновки щодо застосування норм ст.16 Закону № 2011-ХІІ до внесення змін Законом № 2489-IX від 29.07.2022.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що ухвалюючи оскаржуване рішення, відповідач діяв відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 14, 72-77, 90, 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець