Справа № 420/35348/23
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/35348/23

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ПФУ в Черкаській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Рішення ГУ ПФУ в Черкаській області за №89 від 27 вересня 2023р. про відмову у призначенні пенсії за віком та не зарахування до страхового стажу періодів роботи;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області призначити з 12.01.2023р. пенсію за віком відповідно до ст.26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи: - у ТОВ «Зодіак» місто Москва російській федерації з 1 січня 1992р. по 15 лютого 1997р., з 22 листопада 1999р. по 22 липня 2000р. у муніципальному унітарному підприємстві «ІГРИМТОРГ» з 26 лютого 1997р. по 17 листопада 1999р.; у Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018р. по 31.12.2018р. та з 8.10.2019р. по 31.08.2020р..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.09.2023р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 3.08.2023р. у справі №420/8401/23 ГУ ПФУ в Черкаській області повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 27.01.2023р. та прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу для призначення пенсії.

Позивач вважає вказану відмову протиправною та незаконною, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Черкаській області №89 від 27.09.2023р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ..

Зобов`язано ГУ ПФУ у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії згідно ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу роботи період роботи у ТОВ «Зодіак» місто Москва російській федерації з 1 січня 1992р. по 15 лютого 1997р., з 22 листопада 1999р. по 22 липня 2000р.; у муніципальному унітарному підприємстві «ІГРИМТОРГ» з 26 лютого 1997р. по 17 листопада 1999р.; у Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018р. по 31.12.2018р. та з 8.10.2019р. по 31.08.2020р. по трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 25 березня 1983р. та призначити пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 12.01.2023р..

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,6грн..

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ у Черкаській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що періоди роботи у російській федерації, які були не зараховані до страхового стажу позивача, підтверджуються записами в трудовій книжці та довідками підприємств. Крім того, зазначено, що припинення з росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992р. не може позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення.

Щодо позовних вимог про зарахування періодів трудової діяльності в Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» суд вказав, що обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 досяг 60-річного віку.

12.01.2023р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

2.02.2023р. ГУ ПФУ в Черкаській області рішенням за №89 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погодившись з даним рішенням, позивач звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 3.08.2023р. по справі №420/8401/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Черкаській області, ГУ ПФУ в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Черкаській області №89 від 2 лютого 2023р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.01.2023р. про призначення пенсії за віком та прийняти рішення за нормами пенсійного законодавства України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

27.09.2023р. ГУ ПФУ в Черкаській області на виконання рішення суду від 3.08.2023р. прийнято рішення за №89 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Як вбачається з вищевказаного рішення пенсійного органу:

- до страхового стажу не зараховано періоди роботи на території російської федерації з 1.01.1992р. по 15.02.1997р., з 26.02.1997р. по 17.11.1999р., з 22.11.1999р. по 22.07.2000р., оскільки в 1.01.2023р. з росією припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі забезпечення від 13.03.1992. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31 грудня 1991р.;

- до страхового стажу не зараховані періоди роботи в Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018р. по 31.12.2018р. та з 8.10.2019р. по 31.08.2020р., оскільки відсутні дані в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до положень ст.14 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхувальниками відповідно до цього Закону є: 1) роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Положеннями ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.62 ЗУ від 5.11.1991р. №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1,2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою КМЦ від 12.08.1993р. №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2020р. у справі №577/2688/17, від 31 березня 2020р. у справі №446/656/17, від 21 травня 2020р. у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021р. у справі №683/3705/16-а.

Крім того, Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з трудової книжки НОМЕР_2 , ОСОБА_1 прийнято на роботу у якості експедитора у ТОВ «Зодіак» м.Москва відповідно до наказу за №32 від 6.07.1991р. та 15.02.1997р. звільнено за власним бажанням згідно із наказом за №4283.

26.02.1997р. позивача прийнято на посаду майстра вантажно - розвантажувальних робіт ВАТ «ІГРИМТОРГ» Березовського району Ханти - Мансійського автономного округу-Югри Тюменській області російської федерації відповідно до наказу за №2-к.

Наказом №82 від 3.09.1998р. назва підприємства змінена на муніципальне унітарне підприємство «ІГРИМТОРГ».

17.11.1999р. ОСОБА_1 звільнено з муніципального унітарного підприємства «ІГРИМТОРГ» за власним бажанням наказом за №70-к.

22.11.1999р. позивача прийнято на роботу у ТОВ «Зодіак» м.Москва наказом за №84 та 22.07.2000р. звільнено за власним бажанням наказом за №910 (а.с.42-43).

Крім того, вказані періоди роботи підтверджуються довідками, виданими ТОВ «Зодіак» та ВАТ «ІГРИМТОРГ» (а.с. 53-56).

Однією із підстав прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії стало незарахування періодів роботи з 1.01.1992р. по 15.02.1997р., з 26.02.1997р. по 17.11.1999р., з 22.11.1999р. по 22.07.2000р. на території російської федерації, оскільки з 1.01.2023р. російська федерація припинила участь в Угоді, а тому, на думку відповідача, при призначенні пенсії до страхового стажу можливо зарахувати періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31.12.1991р..

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992р., укладеної між Україною і росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Відповідно до абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993р. трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації. Згідно зі ст.12 Угоди вона набуває чинності з моменту її підписання сторонами (з 14.01.1993р.).

Частиною 2 ст.4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994р., підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З огляду на вказане, судова колегія приходить до висновку, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022р. «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992р. у м.Москва, яка набрала чинності 2.12.2022р..

За правилами ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду №1-рп/99 від 9.02.1999р. щодо тлумачення ч.1 ст.58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акту, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відтак, судова колегія вважає, що до набрання чинності Постановою КМУ №1328 від 29.11.2022р. Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., у зв`язку із чим періоди роботи ОСОБА_1 з 1.01.1992р. по 15.02.1997р., з 26.02.1997р. по 17.11.1999р., з 22.11.1999р. по 22.07.2000р. на території рф повинні бути зараховані до страхового стажу для призначення пенсії.

На підставі вказаного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ПФУ в Черкаській області протиправно не зарахувало до страхового стажу періоди роботи з 1.01.1992р. по 15.02.1997р., з 26.02.1997р. по 17.11.1999р., з 22.11.1999р. по 22.07.2000р. на території російської федерації.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправною відмови ГУ ПФУ в Херсонській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача трудової діяльності в Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018р. по 31.12.2018р. та з 8.10.2019р. по 31.08.2020р., то судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи у зарахуванні вищевказаних періодів роботи в Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф», пенсійний орган посилався на відсутність даних в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_2 , 25.07.2018р. позивача прийнято на посаду охоронця Одеського охоронно-детективного бюро «Гриф» наказом за №26 та 31.12.2018р. звільнено за власним бажанням наказом за №3611 (а.с.52).

Згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_3 за №563642 8.10.2019р. ОСОБА_1 прийнято на посаду охоронця Одеського охоронно-детективного бюро «Гриф» наказом за №28 та звільнено 31.08.2020р. наказом за №25 (а.с.33).

Отже, періоди роботи в Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» підтверджуються відомостями в трудовій книжці.

Колегія суддів зауважує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, а вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії позивачу або відомості про сплату внесків не у повному обсязі не є підставою для позбавлення особи права на зарахування до стажу роботи періодів, за які відсутні такі відомості.

Оскільки позивач не може відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, це не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії вказаних періодів роботи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.03.2020р. у справі №535/1031/16-а.

Отже, відсутність даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 25.07.2018р. по 31.12.2018р. та з 8.10.2019р. по 31.08.2020р. в Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій ГУ ПФУ в Черкаській області, які полягали у незарахуванні до страхового стажу періодів трудової діяльності з 25.07.2018р. по 31.12.2018р. та з 8.10.2019р. по 31.08.2020р. в Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф».

В апеляційній скарзі пенсійний орган посилається на те, що позивач у свої вимогах висловлює незгоду з діями Головного управління, вчиненими на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 3.08.2023р. по справі №420/8401/23, відтак відсутні підстави для звернення до суду з новим позовом. Зазначає, що в даному випадку, у разі незгоди з виконанням рішення у справі №420/8401/23, позивач має звернутись до суду із заявами в поряду ст.ст.382,383 КАС України.

Надаючи оцінку вказаному, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що предметом спору у справі №420/8401/23 було рішення про відмову у призначенні пенсії за віком за №89 від 2 лютого 2023р..

Разом з тим, предметом спору у даній справі є рішення за №89 від 27 вересня 2023р., яке прийняте на виконання вищевказаного рішення суду, при цьому, із частковим зазначенням інших підстав для відмови у призначенні пенсії за віком позивачу.

Крім того, в спірному рішенні ПФУ зазначило, що оскільки зобов`язань призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зарахуванням стажу роботи в російській федерації на ГУ ПФУ в Черкаській області рішенням суду від 3.08.2023р. не покладено, підстави для призначення пенсії відсутні.

Враховуючи зазначене, судова колегія вважає вказані посилання пенсійного органу необґрунтованими.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко