Справа № 420/25080/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/25080/23

Перша інстанція: суддя Вовченко О.А.,

повний текст судового рішення

складено 02.01.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, військова частина), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 09.12.2022 року по 31.12.2022 року, а також додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складе. поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 09.12.2022 року по 31.12.2022 року, а також додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач у період з 09.12.2022 року по 31.12.2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а тому має право на отримання додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн. з розрахунку на місяць, відповідно до п.1 Постанови КМ України №168 від 28.02.2022 року, а також право на додаткову винагороду в розмірі до 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року. Проте, відповідні доплати, позивачу не проводились.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.01.2024 року позов задоволено частково, наступним чином:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбачену постановою КМ України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року;

- зобов`язано військову частину нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою КМ України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також на вказане рішення суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач, який, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що позивач 04.10.2022 року був призваний за мобілізацією на військову службу відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», що підтверджується записом у військовому квитку серії НОМЕР_2 . 09.10.2022 року позивач прийняв військову присягу.

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) від 04.10.2022 року №263, позивач був зарахований до особового складу на всі види забезпечення до військової частини з 04.10.2022 року та приступив до виконання обов`язків за посадою стрільця - помічника гранатометника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 10 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону.

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) від 01.12.2022 року №321, позивача призначено на посаду кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону, посадовий оклад 2820,00 грн. на місяць, ШПК - солдат.

В інтересах позивача його представником адвокатом Мандрик В.В. до військової частини були подані адвокатські запити щодо причин не нарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України від 28.02.2022 року №168, за грудень 2022 року, щодо надання доказів участі позивача в бойових діях та про нарахування грошового забезпечення.

Листом військової частини від 16.06.2023 року вих.№979/фес у відповідь на адвокатський запит від 12.06.2023 року повідомлено, що у періоди з 04.10.2022 року по 18.01.2023 року грошове забезпечення позивачу виплачувалось згідно рапортів командирів підрозділів та наказів командира частини, додаткова винагорода на період дії воєнного стану виплачувалась, відповідно до постанови КМ України №168 від 28.02.2022 року. За період з 04.10.2022 року по 18.01.2023 року ніяких інших матеріалів для нарахування грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до постанови КМ України №168 від 28.02.2022 року не надавалось.

Також у вказаному листі було зазначено, що позивач 19.01.2023 року самовільно залишив військову частину.

З наявної у матеріалах справи Картки особового рахунку позивача за жовтень 2022 року вересень 2023 року вбачається, що винагорода за приміткою «Винагорода до рівня 100 тисяч іншим», тобто передбачена постановою КМ України №168 від 28.02.2022 року додаткова винагорода до 100000,00 грн. позивачу за грудень 2022 року не нарахована.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини від 02.01.2023 року №15, позивачу визначено виплатити додатково винагороду, передбачену постановою КМ України №168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року. У зв`язку з чим, позивачу після надходження відповідних бюджетних асигнувань на банківські рахунки військової частини буде виплачено належні йому суми, з урахуванням раніше виплачених сум, за грудень 2022 року.

Разом із відзивом на позовну заяву до суду надано копію витягу із наказу командира військової частини від 16.06.2023 року №1530 про результати службового розслідування за фактами самовільного залишення місця служби військовослужбовцями у т.ч. позивачем; копії матеріалів службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби позивачем.

Згідно з наказом командира військової частини від 18.05.2023 року №1843 заступником командира 14 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення 5 стрілецького батальйону проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов самовільного залишення місця служби військовослужбовцями, зокрема, солдатом ОСОБА_1 , кулеметником 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , та з метою встановлення ступеня вини осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

За результатами проведення службового розслідування командиром військової частини прийнятий наказ (з основної діяльності) від 13.06.2023 року №1530, яким встановлено, що факт самовільного залишення місця служби з 19.01.2023 року військовослужбовцями, у т.ч. солдатом ОСОБА_1 підтвердився. Службовим розслідуванням встановлено, що позивачем самовільно залишено військову частину без поважних причин 19.01.2023 року, чим порушено вимоги статті 6, абзаців 1, 2, 4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15-17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Встановлено наявність обтяжуючих обставин правопорушення - вчинення його в умовах воєнного стану.

У зв`язку з викладеним командиром військової частини НОМЕР_1 наказано:

1. Службове розслідування вважати завершеним.

3. За самовільне залишення місця служби та відсутність на службі без поважних причин з 19.01.2023 року, неналежне виконання вимог наказів та інших керівних документів, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, статті 6, абзаців 1, 2, 4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15-17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, З, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на позивача накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА», не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду відповідно до постанови КМ України від 28.02.2022 року №168 та згідно з окремим дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 року за січень 2023 року в повному обсязі та зняти з усіх видів забезпечення з 19.01.2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не заперечує факт участі позивача у бойових діях та визнає право позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України №168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року, однак в той же час не надає до суду докази виплати такої додаткової винагороди.

Також відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наказ командира військової частини, яким позивача позбавлено додаткової винагороди за січень 2023 року, є чинним та позивачем не оскаржувався, а тому підстави для задоволення відповідної вимоги відсутні.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з п.2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції від 18.10.2022 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 2-1 Постанови №168 (в редакції Постанови КМ №43 від 20.01.2023 року) установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, врегульовано, зокрема, Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29 (далі - Окреме доручення №912/з/29).

Пунктом 1 Окремого доручення №912/з/29 визначено, що слід розуміти під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Згідно п.2 Окремого доручення №912/з/29, на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Згідно п.5 Окремого доручення №912/з/29, виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління - командирам. (начальникам) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Згідно п.6 Окремого доручення №912/з/29, накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно п.7 Окремого доручення №912/з/29, у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включати військовослужбовців, які:

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних Із захистом Батьківщини), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер), але не більше періоду дії воєнного стану;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон), а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Пунктом 9 Окремого доручення №912/з/29 визначено не включати до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень військовослужбовців, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника) (пп.9.4 п.9 Окремого доручення №912/з/29).

Так, як вже було зазначено вище, відповідно до наказу командира військової частини від 02.01.2023 року №15, позивачу визначено виплатити додатково винагороду, передбачену Постановою №168, в розмірі 100000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року. У зв`язку з чим, позивачу після надходження відповідних бюджетних асигнувань на банківські рахунки військової частини буде виплачено належні йому суми, з урахуванням раніше виплачених сум, за грудень 2022 року.

Таким чином, з відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не заперечує та визнає право позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, в розмірі 100000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, на час судового розгляду справи до суду не надійшло заяв сторін та доказів щодо виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, в розмірі 100000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року.

Таких заяв та доказів від сторін не було надано і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, враховуючи те, що відповідач не заперечує факт участі позивача у бойових діях та визнає право позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, в розмірі 100000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року, та відсутність доказів виплати позивачу вказаної додаткової винагороди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині наявності протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168 у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн. та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В апеляційній скарзі відповідача, останній послався на наказ командира військової частини від 02.01.2023 року №15, яким позивачу визначено виплатити додатково винагороду передбачену Постановою №168, в розмірі 100000,00 грн. пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях за період з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року, у зв`язку з чим після надходження відповідних бюджетних асигнувань на банківські рахунки військової частини, позивачу будуть виплачені належні суми за грудень 2022 року.

Колегія суддів зазначає, що такі доводи відповідач вже наводив у відзиві на позовну заяву та такі доводи не спростовують наведені вище висновки колегії суддів.

Щодо позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум та зобов`язання відповідача здійснити відповідні дії, колегія суддів виходить з наступного.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що підставою для ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року став доведений службовим розслідуванням факт самовільного залишення позивачем місця служби, у зв`язку з чим було складено відповідний наказ.

Відповідно до ст.37 Статуту внутрішньої служби, про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут). Відповідно статтям 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з ст.7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту, серед іншого, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Згідно з ч.2 ст.86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Вимогами п.1 розділу II Порядку №608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування, зокрема, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Пунктом 3 розділу II Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно п.3 розділ 3 Порядку №608, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Згідно з п.п.1, 5 та 6 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог п.2 розділу VI Порядку №608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Отже, у разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни, призначається службове розслідування, за результатами якого, у разі, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Отже, факт порушення військової дисципліни, має бути підтверджений у встановленому законодавством України порядку.

Разом із відзивом на позовну заяву до суду надано копію витягу із наказу командира військової частини від 16.06.2023 року №1530 про результати службового розслідування за фактами самовільного залишення місця служби військовослужбовцями у т.ч. солдатом ОСОБА_1 , та копії матеріалів службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби позивачем.

Згідно з наказом командира в.ч. НОМЕР_1 від 18.05.2023 року №1843 заступником командира 14 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення 5 стрілецького батальйону проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов самовільного залишення місця служби військовослужбовцями - солдатом ОСОБА_2 , стрільцем-помічником гранатометника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону в.ч. НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_3 , кулеметником 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону в.ч. НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_4 , стрільцем-помічником гранатометника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону в.ч. НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_5 , водієм-радіотелефоністом 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону в.ч. НОМЕР_1 , та з метою встановлення ступеня вини осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

За результатами проведення службового розслідування командиром в.ч. НОМЕР_1 прийнятий наказ (з основної діяльності) від 13.06.2023 року №1530, яким встановлено, що факт самовільного залишення місця служби з 19.01.2023 року військовослужбовцями, у т.ч. солдатом ОСОБА_3 підтвердився. Службовим розслідуванням встановлено, що солдатом ОСОБА_3 самовільно залишено військову частину без поважних причин 19.01.2023 року, чим порушено вимоги статті 6, абзаців 1, 2, 4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15-17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Встановлено наявність обтяжуючих обставин правопорушення - вчинення його в умовах воєнного стану.

Також, з метою недопущення подібних випадків в майбутньому та притягнення винних осіб до відповідальності, командиром військової частини НОМЕР_1 наказано:

1. Службове розслідування вважати завершеним.

3. За самовільне залишення місця служби та відсутність на службі без поважних причин з 19.01.2023 року, неналежне виконання вимог наказів та інших керівних документів, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, статті 6, абзаців 1, 2, 4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15-17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, З, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на солдата ОСОБА_6 , кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА», не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 та згідно з окремим дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 року за січень 2023 року в повному обсязі та зняти з усіх видів забезпечення з 19.01.2023 року.

Як вже зазначалось вище, згідно пп.9.4 п.9 Окремого доручення №912/з/29, додаткова винагорода не виплачується військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Позивачем не надано до судів першої інстанції, апеляційної інстанції доказів оскарження та/або скасування наказу командира в.ч. НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.06.2023 року №1530.

Тобто, на момент розгляду даної справи, наказ на підставі якого позивачу ненарахована та невиплачена додаткова винагорода в розмірі 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року, є чинним.

В рамках даної справи вказаний наказ не оскаржувався.

Посилання позивача на те, що з 20.01.2023 року він перебував на лікуванні в КНП «Канівська БЛ» Черкаська область, що підтверджується такими доказами як: Огляд лікаря від 31.01.2023 року, комп`ютерною томографією головного мозку №2411 від 25.01.2023 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі обставини та документи є доказами у справі про оскарження наказу командира в.ч. НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.06.2023 року №1530, яким наказано не виплачувати позивачу премію та додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 та згідно з окремим дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 року за січень 2023 року в повному обсязі та зняти позивача з усіх видів забезпечення з 19.01.2023 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності в.ч. НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, в розмірі 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за січень 2023 року.

В апеляційній скарзі позивач посилається на протиправність наказу командира в.ч. НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.06.2023 року №1530 та відсутність законодавчо встановлених підстав для невиплати додаткової винагороди за січень 2023 року.

Колегія суддів не приймає такі доводи апелянта, оскільки вказані доводи також мають бути предметом дослідження у справі про оскарження наказу командира в.ч. НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.06.2023 року №1530.

Згідно ч.1, ч.2 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.2 ст.74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька