Справа № 140/515/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/515/23 пров. № А/857/9110/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у справі № 140/515/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

місце ухвалення судового рішення м.Луцьк
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїДимарчук Т.М.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 11.04.2019 №, №, № та податкової вимоги від 19.07.2019 №144006-555.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у справі № 140/515/23 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 19.07.2019 №144006-555.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що ГУ ДПС у Волинській області позивачу надіслано лист від 09.11.2022 за № 12479/03-20-13-04-06 в якому повідомлено, що станом на 09.11.2022 за ОСОБА_1 наявний податковий борг на загальну суму 132 344,27 грн, який виник, в тому числі, внаслідок винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень: від 11.04.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок па доходи з фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 77876,85 грн; від 11.04.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у загальному розмірі 6525,88 грн; від 11.04.2019 №, яким нараховано штрафні санкції за платежем ПДФО в розмірі 170,00 грн, однак стверджує, що в період з 18.02.2019 року по 05.04.2021 року вказаних податкових повідомлень рішень вона не отримувала

Також вказує, що відповідач виніс податкову вимогу форми Ф №144006-55 від 19.07.2019 на загальну суму податкового боргу у розмірі 119 910,33 грн винесена відповідачем на підставі податкових повідомлень-рішень від 09.11.2022 №, №, №. Винесення такої податкової вимоги вважає протиправним, вказуючи, що сума податкового боргу не змінилася, а нова вимога містить суми, яка була зазначена у попередніх вимогах. Окрім того зазначає, що Порядок №610 встановлює необхідність направлення вимоги у день її формування, однак відповідач не надав суду доказів направлення відповідачу вимоги у день її формування. Заперечує відповідач і правомірність проведення контролюючим органом перевірки вказуючи на порушення пп. 78.1.2 п, 78.1 ст.78 та п. 42.5 ст. 42 ПК України.

Водночас позивач у своїх доводах апеляційної скарги обґрунтовує наявність у неї права на оскарження перелічених вище податкових повідомлень рішень з огляду на строки позовної давності та дату з якої позивач дізналася про наявність таких податкових повідомлень рішень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана податкова вимога форми Ф від 19.07.2019 №144006-555 на загальну суму 119 910,33 грн винесена контролюючим органом підставно та правомірно, у зв`язку з несплатою позивачем податкових зобов`язань, донарахованих за податковими повідомленнями-рішеннями: від 11.04.2019 №, №, №, які є чинними та не скасованими в адміністративному або судовому порядку.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що повідомленням від 09.10.2015 №31-3-06/23 АТ УкрСиббанк повідомив позивачку про анулювання боргу. Зокрема, у повідомленні йдеться про те, що на підставі кредитного договору №0 від 27.02.2017, укладеного між ОСОБА_1 та АТ УкрСиббанк, станом на 09.10.2015 за ОСОБА_1 обліковувалася заборгованість по кредиту в сумі 81 979,45 доларів США, що становить 1 746 104,16 грн по курсу Національною банку України, а також штрафні санкції в сумі 39 350,55 грн. АТ УкрСиббанк, з метою виконання підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України повідомляє ОСОБА_1 , як платника податку на доходи фізичних осіб боржника, про прийняття банком рішення щодо анулювання кредитної заборгованості, що станом на 09.10.2015 становить 65 579,45 доларів США, а саме: суми основного боргу (кредиту) 43 544,05 доларів США, що складає 927457,39 грн; суми процентів 22 035,40 доларів США, що складає 469 338,40 грн (а.с.57).

У вказаному повідомленні також зазначено, що відповідно підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом ОСОБА_1 , отриманим як додаткове благо і останній необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплати військовий збір відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

Повідомлення від 09.10.2015 №31-3-06/23 про анулювання боргу позивач отримала 09.10.2015, про що свідчить підпис останньої на вказаному повідомленні.

Відповідно до відомостей Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_1 у 4 кварталі 2015 року отримала дохід в сумі 927457,39 грн, за ознакою 126-додаткове благо від АТ УкрСиббанк.

Фізичною особою ОСОБА_1 податкова декларація про майновий стан та доходи за 2015 рік до контролюючого органу подана не була, а отриманий в 2015 році від АТ УкрСиббанк дохід, як додаткове благо не задекларований.

ГУ ДФС у Волинській області відповідно до пункту 75.1 статті 75. підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України на підставі наказу від 01.03.2019 №821, повідомлення від 01.03.2019 №268 та у зв`язку із отриманням інформації від АТ УкрСиббанк про виплату ОСОБА_1 доходу та не поданням фізичною особою декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, проведено документальну позапланову невиїзду перевірку ОСОБА_1 з метою дослідження питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Копія наказу від 01.03.2019 №821 Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 разом із повідомленням про проведення перевірки від 01.03.2019 №268 були надіслані на адресу позивача 04.03.2019 та як вбачається із повідомлення про вручення поштового відправлення вручені представнику позивача - 07.03.2019 (а.с. 50).

За наслідками проведення зазначеної перевірки був складений акт від 14.03.2019 №4666/03-20-13-02/, яким встановлено, що позивач здійснила порушення:

- підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 179 ПК України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік в сумі 62301, 48 грн;

- пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір за 2015 рік в сумі 5220,71 грн;

-статті 49, підпункту 176.1 статті 176 ПК України, а саме: не подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік.

Копія акту перевірки від 14.03.2019 №4666/03-20-13-02/ НОМЕР_1 була вручена особисто позивачу 21.03.2019, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 55).

На підставі вищезазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області винесено податкові повідомлення - рішення:

- від 11.04.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок па доходи з фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 77876,85 гри (у тому числі: 62301, 48 грн основний платіж; 15575,37 грн - штрафні санкції);

- від 11.04.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у загальному розмірі 6525,88 гри (в тому числі: 5220,71 грн основний платіж; 1305,17 грн - штрафні санкції):

- від 11.04.2019 №, яким нараховано штрафні санкції за платежем ПДФО в розмірі 170,00 грн (а.с. 26-29).

Копії вказаних податкових повідомлень-рішень надіслані відповідачем за місцем проживання позивача ( АДРЕСА_1 ), однак 15 травня 2019 року повернуті відділенням поштового зв`язку до контролюючого органу із зазначенням причини невручення за закінченням терміну зберігання (а. с. 58).

У зв`язку з несплатою позивачем у встановлені законодавством терміни грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб, нарахованого за податковими повідомленнями-рішеннями від 11.04.2019 № та від 11.04.2019 №, а також грошового зобов`язання з військового збору, нарахованого за податковим повідомленням-рішенням від 11.04.2019 №, ГУ ДФС у Волинській області було винесено оскаржувану податкову вимогу форми Ф від 19.07.2019 №144006-555 на загальну суму 119 910,33 грн за наступними платежами: 1010500 - податок на доходи з фізичних осіб в сумі 110652,20 грн та 11011001 - військовий збір в сумі 9258,13 грн (а.с.25).

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями рішеннями та податковою вимогою, позивач звернулась до суду з позовом.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.01.2024, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023 у даній справі скасовано лише в частині залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 19.07.2019 №144006-555, а справу в цій частині направлено до Волинського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

При цьому, ухвала Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023 щодо залишення позову без розгляду в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 11.04.2019 №, №, № залишена без змін. Верховний Суд вказав, що у суду першої інстанції були підстави для залишення позову без розгляду в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 11.04.2019 №, №, № відповідно до частини 3 статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій в цій частині (а.с. 201-211).

Як наслідок, предметом нового розгляду у даній справі є правомірність винесення ГУ ДФС у Волинській області податкової вимоги форми Ф від 19.07.2019 №144006-555.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлений законом.

Положеннями підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі також - ПК України) передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, податкові органи наділені повноваженнями звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

В розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Пунктом 59.3 ст. 59 ПК України встановлено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

За правилами пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення та до моменту його повного погашення за всіма видами податків і зборів. При цьому, грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків. Проте у разі зміни суми податкового боргу, зокрема його збільшення, нормами Податкового кодексу України не передбачено обов`язку контролюючого органу повторно формувати та вручати платнику податків податкову вимогу.

Тільки після того, як платник податків повністю погасить податковий борг, включаючи пеню, податкова вимога буде вважатись відкликаною в розумінні підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України.

Висновок щодо правового регулювання подібних правовідносин викладений в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 (справа № 810/2533/16), від 19.02.2019 (справа № 818/1117/16), від 04.03.2019 (справа №2а-6053/11/1070), від 25.02.2020 (справа №1340/5767/18), від 27.09.2022 (справа № 380/7694/20), від 15.04.2021 (справа № 320/6836/18).

Згідно із пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Податкового кодексу України, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Порядок надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків регулюється Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року №610.

Пунктом 7 розділу IV зазначеного Порядку встановлено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Системний аналіз зазначених положень свідчить про те, що несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки є підставою для формування податковим органом та надіслання податкової вимоги. Податковий борг може бути стягнутий у судовому порядку за зверненням податкового органу. Стягнення податкового боргу у судовому порядку передбачає, що податковим органом виконано законодавчі приписи щодо порядку формування та направлення вимоги про стягнення податкового боргу.

Аналіз податкового законодавства свідчить про те, що податкова вимога повинна бути надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги (зокрема, зазначення в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається) податкове законодавство не містить.

З матеріалів справи убачається, що 11.04.2019 року ГУ ДФС у Волинській області винесено податкові повідомлення - рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок па доходи з фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 77876,85 гри (у тому числі: 62301, 48 грн основний платіж; 15575,37 грн - штрафні санкції);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у загальному розмірі 6525,88 гри (в тому числі: 5220,71 грн основний платіж; 1305,17 грн - штрафні санкції):

- №, яким нараховано штрафні санкції за платежем ПДФО в розмірі 170,00 грн (а.с. 26-29).

Копії вказаних податкових повідомлень-рішень надіслані відповідачем за місцем проживання позивача ( АДРЕСА_1 ), однак 15 травня 2019 року повернуті відділенням поштового зв`язку до контролюючого органу із зазначенням причини невручення за закінченням терміну зберігання (а. с. 58).

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були направлені за правильною (актуальною) адресою позивача ОСОБА_1 та вважаються врученими останній належним чином 15.05.2019.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 09.01.2023 у даній справі №140/515/23.

19.07.2019 року ГУ ДФС у Волинській області податкову вимогу форми Ф від №144006-555 на загальну суму 119 910,33 грн за платежами: 1010500 - податок на доходи з фізичних осіб в сумі 110652,20 грн та 11011001 - військовий збір в сумі 9258,13 грн (а.с.25). Підставою для такого винесення слугувала несплата позивачем у встановлені законодавством терміни грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб, нарахованого за податковими повідомленнями-рішеннями від 11.04.2019 № та від 11.04.2019 №, а також грошового зобов`язання з військового збору, нарахованого за податковим повідомленням-рішенням від 11.04.2019 №.

Вищевказана податкова вимога відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України податковим органом надсилалась ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням за її юридичною адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отож, з огляду на приведені положення законодавства та фактичні обставини справи на момент винесення вказаної вимоги податкові зобов`язання, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях ГУ ДФС у Волинській області від 11.04.2019 №, №, № набули статуту узгоджених та як наслідок за позивачем рахувався несплачених податковий борг.

На час винесення такої вимоги, судового та/або адміністративного спору з приводу визнання протиправними грошових зобов`язань, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях ГУ ДФС у Волинській області від 11.04.2019 №, №, № не існувало.

З позовом до суду про оскарження податкових у податкових повідомлень -рішень ГУ ДФС у Волинській області від 11.04.2019 №, №, № позивач звернулася лише у січні 2023 року.

09.01.2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виніс постанову у даній справі, відповідно до якої Суд дійшов висновку про те, що у суду першої інстанції були підстави для залишення без розгляду позовних вимог в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 11.04.2019 №, №, № відповідно до частини 3 статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України. При цьому КАС ВС вказав, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій в цій частині (а.с. 201-211) у зв`язку з чим ухвала Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023 щодо залишення позову без розгляду в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 11.04.2019 №, №, № залишена без змін.

За приведених обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які стосуються безпідставності винесення перелічених податкових повідомлень рішень та строків їх оскарження. При цьому, колегія суддів констатує, що станом на час розгляду апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції сума податкових зобов`язань, визначена за переліченими податковими повідомленнями-рішеннями є узгодженою, податкові повідомлення рішення є чинними, борг за приведеними податковими повідомленнями рішеннями не є погашеним, та як наслідок є податковим боргом позивача.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги про нібито повторне винесення нової оскаржуваної вимоги на суму боргу за переліченими ППР, то колегія суддів такі доводи апеляційної скарги відхиляє, позаяк позивачем та його представником в порушення ч. 1 ст. 77 КАС України не приведено жодних конкретних посилань та не надано суду жодних доказів винесення вимоги на суму боргу за переліченими ППР, до дати винесення оскаржуваної вимоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції про те, що податкова вимога форми Ф від 19.07.2019 №144006-555 на загальну суму 119 910,33 грн винесена контролюючим органом підставно та правомірно, у зв`язку з несплатою позивачем податкових зобов`язань, донарахованих згідно з податковими повідомленнями-рішеннями: від 11.04.2019 №, №, №, які є чинними та не скасованими в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у справі № 140/515/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос