Справа № 560/3477/24
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3477/24
РІШЕННЯ

іменем України

23 травня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у звільненні ОСОБА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, щодо звільнення з військової служби на підставі Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" пп. "г" п. 2 ч. 5 ст. 26 у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 відповідно до пп "г" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку із потребою постійного догляду за особою, яка цього потребує а саме за - ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби, оскільки його рідний дядько - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 1 групи "Б" та потребує стороннього догляду. Проте відповідач повідомив, що підстав для звільнення позивача немає.

Відповідач правом подати відзив не скористався, а тому, відповідно до вимог частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.03.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.03.2024 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Позивач проходить військову службу за контрактом.

Позивач звернувся до відповідача з рапортом від 18.10.2023 про звільнення з військової служби у запас через сімейні обставини згідно з підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №035372 від 11.02.2022 ОСОБА_2 встановлена 1 група підгрупа Б інвалідності та він потребує стороннього догляду.

За змістом висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №1077, виданого 29.08.2023, ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок дійсний до 29.08.2024.

Відповідно до акту встановлення факту здійснення догляду №101 від 11.10.2023 ОСОБА_1 здійснює догляд за ОСОБА_2 .

Про результати розгляду рапорту відповідач повідомив позивача листом від 07.03.2024 №50/28/12-2726. Зазначено, що у висновку МСЕК серії 12ААГ №035372 містяться відомості про те, що ОСОБА_2 потребує стороннього догляду. При цьому, вимоги законодавства свідчать про необхідність здійснення постійного догляду. Крім того, за змістом акту встановлення факту здійснення догляду №101 від 11.10.2023, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дядьком ОСОБА_2 та здійснює за ним догляд. Проте, ОСОБА_1 постійно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що дислокується в АДРЕСА_2 .

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з абзацом 6 підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через, зокрема, такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Водночас, суд вважає помилковим зазначення в позовних вимогах пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, оскільки у ньому визначено підстави, за яких контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану).

Отже, наявність у рідного дядька позивача, який проходить військову службу за контрактом, І групи інвалідності без підтвердження необхідності здійснення постійного догляду відповідно до підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не є підставою для звільнення з військової служби.

В спірному випадку позиція відповідача полягає в тому, що відповідно до наданих позивачем документів не вбачається необхідності у здійсненні постійного догляду за дядьком позивача, до того ж саме позивачем. Зокрема, в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №035372 від 11.02.2022 не зазначено про необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317), визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Підпунктом 1 пункту 11 Положення №1317 встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОЗ України від 09.04.2008 №189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 01.06.2021 №1066), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Зі змісту наведеного слідує, що в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Як встановив суд, а також не заперечується сторонами, що позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за його дядьком, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.

Посилання відповідача на висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №1077, виданого 29.08.2023, суд вважає безпідставним. З огляду на зазначену в цьому висновку його строкову дійсність, він не містить жодного посилання на безтермінову необхідність саме постійного отримання сторонньої допомоги, що очевидно вказує на обмежену часовими межами компетенцію лікарсько-консультативної комісії з цього питання, так як у вказаному висновку (дійсний до 29.08.2024) зазначається лише про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Також, стосовно підтвердження факту необхідності здійснення постійного догляду за дядьком позивача уповноваженим органом є інша установа.

Щодо акту встановлення факту здійснення догляду №101 від 11.10.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 здійснює догляд за ОСОБА_2 , то суд оцінює його критично, оскільки в цьому акті зазначено, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дядьком ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_1 постійно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що дислокується в м. Калинівка, Вінницької області.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач спростував, а позивач не підтвердив правомірність заявлених позовних вимог, а тому, в їх задоволенні слід відмовити.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, немає підстав для стягнення на користь позивача сплаченого ним судового збору.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк