Справа № 202/1727/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 травня 2024 року

м. Київ

справа № 202/1727/18

адміністративне провадження № К/990/17458/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду

Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі №202/1727/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в порядку цивільного судочинства, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог у зв`язку із залученням до розгляду справи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області просив:

- зобов`язати Комунальний заклад «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради надати відповідь щодо його здатності до трудової діяльності за основною професією волочильник дроту з відповідними роз`ясненнями, визначити можливість використання його залишкової професійної працездатності на іншій роботі, нижчої кваліфікації в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах праці та скласти індивідуальну програму реабілітації,

- скасувати рішення Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 02 листопада 2017 року, встановивши йому 65 відсотків втрати професійної працездатності, з урахуванням довідки Дніпровського центру первинної медико-санітарної допомоги № 8від 30 жовтня 2017 року № 10;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з першого дня зарахування фінансувати позивачу витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на придбання ліків відповідно рішення ЛКК, організувавши цілеспрямоване та ефективне лікування;

- стягнути з відповідача 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області фінансувати позивачу різницю витрат на придбання ліків відповідно до форм пакування та приймати від нього залишки від медикаментів, що залишаються від різниці форми пакування.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2020 року скасовано рішення суду першої інстанції та закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити дії.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2023 року доповнено постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2020 року наступним змістом: «Роз`яснити позивачеві про наявність у нього права, на підставі частини 1 статті 256 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі».

26 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського апеляційного суду із заявою про передачу справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року у справі №202/1727/18 заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено. Передано справу №202/1727/18 за встановленою юрисдикцією до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

У липні 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали справи № 202/1727/18.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, скаржник неодноразово звертався до Верховного Суду з касаційними скаргами.

Ухвалами Верховного Суду від 06 березня 2024 року, від 26 березня 2024 року та від 25 квітня 2024 року касаційні скарги повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.

06 травня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» учетверте надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі № 202/1727/18.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Ураховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Так, у тексті касаційної скарги заявник указує, що підставами касаційного оскарження судових рішень у справі №202/1727/18 є пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає таке.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Тобто обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження є неврахування судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06 серпня 2021року у справі №805/1692/17-а (щодо принципу офіційного з`ясування усіх обставин справи) та від 06 жовтня 2020 року у господарській справі №2-24/494-2009 (щодо змісту права на справедливий розгляд, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини).

Проте заявником не зазначено чіткого переліку норм, висновку Верховного Суду щодо застосування яких не ураховано судами першої та апеляційної інстанції, не наведено аргументів подібності правовідносин у справі, рішення у якій ним оскаржуються, до правовідносин у справах, у яких Верховним Судом сформовано висновки щодо застосування норми права. Крім того, доводи скаржника свідчать про довільне та вибіркове тлумачення постанов Верховного Суду, вказаних скаржником без взаємозв`язку з обставинами цієї справи.

Мотиви, наведені скаржником, із загальним посиланням на правові позиції Верховного Суду, висловлені як у господарській, так і адміністративній справах, за відсутності належного обґрунтування, не є підставою для перегляду судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки доводи ОСОБА_1 зводяться до наведення цитат із указаних постанов Верховного Суду, без взаємозв`язку з обставинами цієї справи.

Таке формальне посилання на інші постанови Верховного Суду не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки заявник не зазначив норму права, висновку Верховного Суду щодо застосування якої не враховано судами попередніх інстанцій, та не обґрунтував подібності правовідносин у інших справах, на які він посилається.

Суд зауважує, що лише посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

З огляду на викладене, заявником належним чином не обґрунтовано посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає таке.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та яку, на думку скаржника, судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Суд указує, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Разом із тим, скаржник указує на відсутність висновку Верховного Суду, проте ОСОБА_1 у черговий раз не вказав, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акту суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Верховний Суд зауважує, що аргументи позивача щодо процедури коригування позовних вимог, складу учасників справи (з урахуванням особливостей розгляду справи судами адміністративної, господарської та цивільної юрисдикції), з посиланням на направлення судом скоригованої позовної заяви від 14 липня 2023 року вх. № 59928/23 до первісного учасника справи - Дніпровського відділення Фонду соціального страхування України, якого при розгляді справи за правилами цивільного судочинства було замінено на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, якого надалі при розгляді справи за правилами адміністративного судочинства було замінено на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у подібних правовідносинах вже неодноразово перевірялися судом касаційної інстанції та були відхилені через необґрунтованість у його попередніх ухвалах від 26 березня 2024 року та від 25 квітня 2024 року.

Отже, з огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Що стосується посилань позивача на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України то Суд зауважує, що умовою відкриття касаційного провадження за цієї нормою є якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу. Однак позивач таких підстав не зазначив і не навів належного обґрунтування, за якого Суд може відкрити касаційне провадження на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім того, як указано в ухвалі Верховного Суду від 26 березня 2024 року якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. Водночас, посилаючись на безпідставне відхилення судом у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, ОСОБА_1 не навів у касаційній скарзі належного обґрунтування того, що указане ним клопотання стосувалось встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

У цій касаційній скарзі скаржником наведено аналогічні підстави, з посиланням на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, що вже були перевірені та відхилені Верховним Судом ухвалі від 26 березня 2024 року.

Суд також звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Проте жодної виняткової підстави, визначеної пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 , у касаційній скарзі не зазначено, а отже Суд не має правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі лише з підстав, наведених у відповідності до частині четвертій статті 328 КАС України, оскільки справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Верховний Суд повторно відхиляє доводи скаржника щодо помилкового розгляду судом цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, з посиланням на те, що ця справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки цим аргументами також вже надана правова оцінка в ухвалі Верховного Суду від 26 березня 2024 року, в якій Суд зауважив, що положення частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС, не містять прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження.

Тобто Верховний Суд вже неодноразово надавав оцінку щодо заявлених скаржником підстав касаційного оскарження, проте позивачем так і не враховано зауваження, викладені Верховним Судом в ухвалах від 06 березня 2024 року, від 26 березня 2024 року та від 25 квітня 2024 року, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Судом, оскільки скаржником знову подано касаційну скаргу, з підстав, що були перевірені та відхилені Верховним Судом.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені за неправильного застосування норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі № 202/1727/18 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЖ.М. Мельник-Томенко