Справа № 500/5074/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/5074/23 пров. № А/857/2235/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й..

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року (суддя Дерех Н.В., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту 13.12.2023),

в адміністративній справі №500/5074/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування наказу,

встановив:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача стосовно застосування до позивача приводу до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) визнати протиправними дії відповідача щодо призову на військову службу під час мобілізації та зарахування до списків особового складу позивача; 3) визнати протиправним та скасувати пункт 9 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) №188 від 11.07.2023 щодо допущення ОСОБА_1 до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою стрільця - помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВОС-100915А/630 та зарахування до списків особового складу, на всі види забезпечення.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на безпідставність його примусового приводу до приміщення відповідача. При цьому вважає дії відповідача щодо призову та відповідний наказ відповідача неправомірними в силу наявної відмови позивача від військової служби, незалежно від думки відповідача про наявність чи відсутність підстав для направлення Позивача на альтернативну (невійськову) службу та визнання військово- лікарською комісією позивача придатним до військової служби. Вказує апелянт, що позивач має стійкі релігійні переконання, які унеможливлюють проходження останнім військової служби, а отже на позивача розповсюджуються гарантії, встановлені ч.4 ст.35 Конституції України щодо необхідності заміни військової служби альтернативною (невійськовою) службою. Вважає скаржник, що дії та відповідний наказ відповідача про призов на військову службу позивача, який належить до релігійної організації, віровчення якої не допускає користування зброєю та який має право на заміну виконання військового обов`язку невійськовою (альтернативною) службою, є протиправними, а висновок суду про правомірність таких дій незаконним та таким, що не ґрунтується на дійсному змісті норм права.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 13.12.2023 і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів позивача. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду від 13.12.2023 залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 11.07.2023 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 із письмовою заявою, в якій просив взяти його на військовий облік військовозобов`язаних рядового складу запасу у зв`язку з постановкою на військовий облік. До вказаної заяви позивачем долучено копію паспорта, копію військово-облікового документа (а.с. 144).

Також, 11.07.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій заперечував щодо проходження військової служби за призовом по мобілізації у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, оскільки через свої релігійні переконання не може проходити військову службу. Просив замінити призов на військову службу по мобілізації на суспільно корисну працю (а.с. 159).

Згідно п.9 Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 11.07.2023 за №188, солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до Указу Президента України від 01.05.2023 №254/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" та Указу Президента України від 01.05.2023 №255/2023 "Про продовження строку проведення загальної мобілізації", допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою стрільця - помічника гранатометника Відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВОС - 100915А/630. Згідно даного Наказу, з 11.07.2023 позивача зараховано до списків особового складу з відповідним посадовим окладом згідно з тарифним розрядом 4 (а.с. 55).

18.07.2023 ОСОБА_1 повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій просив замінити виконання військового обов`язку на військову цивільну службу (а.с. 56).

За результатами розгляду заяви позивача (вх.№10958 від 24.07.2023) з проводу заміни виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою у зв`язку із релігійними переконаннями, ІНФОРМАЦІЯ_3 листом №7389 від 03.08.2023 відмовив у задоволенні такої заяви, зсилаючись на відсутність підстав. Даним листом позивача також повідомлено, що альтернативна (невійськова служба) не передбачена для військовозобов`язаних, які призиваються до лав Збройних Сил України по мобілізації (а.с. 70).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо призвання на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції враховує таке.

Положеннями частин першої та другої статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частиною 4 ст.35 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Згідно з положеннями частині третьої статті 4 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації, ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (ч.7 ст.1 Закону №2232-XII).

Відповідно до ч.1, 2 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами ст.1 Закону України "Про оборону України", особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком 30 діб.

На момент розгляду даної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ) визначено:

- мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

- особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-XII, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно абз.3 п.3 Положення №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Згідно п.9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до п.12 Положення №154, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, серед іншого, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Наведені правові положення дають підстави вважати, що на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки покладено завдання із забезпечення виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Частиною 1 статті 15 Закону №2232-XII передбачено, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу Президента у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Законом №3543-ХІІ альтернативна (невійськова) служба під час воєнного стану не визначена. На альтернативну службу можуть бути направлені лише громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу.

Положеннями ст.23 Закону №3543-ХІІ визначено перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані.

Отже, за певних умов не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідні категорії осіб, серед яких відсутня підстава заборони призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних через релігійні переконання.

Згідно з пунктом 16 частини 1 статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану із обмеження проходження альтернативної (невійськової) служби.

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону №2232-XII, громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу".

Статтею 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» від 12.12.1991 №1975-XII визначено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, законодавством передбачені випадки проходження альтернативної (невійськової) служби та її обмеження.

Судовим розглядом встановлено, що 11 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для звірки військово-облікових даних, після чого направлений на обстеження і медичний огляд з метою визначення придатності на військову службу під час загальної мобілізації.

По закінченню медичного огляду позивача було визнано придатним до військової служби, про що видано постанову, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 за №9/2673 від 11.07.2023 (а.с. 173).

У картці обстеження та медичного огляду від 11.07.2023 року проставлений особистий підпис ОСОБА_1 у графі Інформація про стан мого здоров`я надана мною у повному обсязі. Попереджений про надання неповної та недостовірної інформації, тим самим він підтвердив достовірність інформації щодо стану свого здоров`я (а.с. 174).

На підставі особисто написаної заяви ОСОБА_1 за вхідним №10124 від 11.07.2023 (а.с. 144), довідки військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11.07.2022 за №9/2673 11 липня 2023 року позивач був поставлений на військовий облік військовозобов`язаних запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.07.2023 року за №188 військовозобов`язаний солдат ОСОБА_1 призваний на військову службу та допущений до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою стрільця-помічника гранатометника відділення охорони взвод охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оцінивши дії та рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, колегія суддів приходить до переконання, що такі ґрунтуються на правильному застосуванні норм Конституції України, Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Положення №402 та вчинені з урахування всіх фактичних обставин і наданих позивачем документів, а відтак відповідають критеріям правомірності, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України, оскільки відповідачем були взяті до уваги саме фактичні обставини справи та подані ОСОБА_1 власноручно написані заяви і документи.

Враховуючи те, що позивач являється мобілізованим на військову службу, а не особою, яка підлягає призову на строкову військову службу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не наділений правом бути направленим на альтернативну (невійськову) службу у воєнний час.

За встановлених обставин і наведеного правового регулювання суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації та зарахування до списків особового складу, та про визнання протиправним та скасування пункту 9 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) №188 від 11.07.2023.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно заявлених позовних вимог предметом спору у розглядуваній адміністративній справі являється питання щодо правомірності дії відповідача щодо проведення мобілізації позивача. Питання ж щодо подальшого переміщення по військовій службі позивача чи щодо звільнення позивача з військової служби не являються предметом розгляду у цій справі.

Крім цього, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача стосовно застосування до позивача приводу до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, з цього приводу окружним судом вірно враховано, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації не може вважатися приводом. Метою перебування позивача у приміщенні відповідача було уточнення його військово-облікових даних та проходження військової лікарської комісії з метою його призову до ЗСУ по мобілізації. ІНФОРМАЦІЯ_3 є органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Апеляційний суд зазначає, що решта доводів апелянта, зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції приймаються до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року в адміністративній справі №500/5074/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування наказу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль