Справа № 420/24518/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/24518/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року, прийняте у складі суду судді Пекного А.С. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Одеській області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 20.04.2021 по 17.09.2021 (з урахуванням раніше виплачених сум), індексації грошового забезпечення з 20.04.2021 по 17.09.2021 (з урахуванням раніше виплачених сум), грошової компенсації за невикористані 20 днів основної відпустки (з урахуванням раніше виплачених сум), грошової компенсації за невикористані 56 днів додаткової відпустки для учасника бойових дій (з урахуванням раніше виплачених сум), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (з урахуванням раніше виплачених сум), підйомної допомоги при переміщенні на членів сім`ї (з урахуванням раніше виплачених сум) на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22 без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті грошового забезпечення за період з 20.04.2021 по 17.09.2021 (з урахуванням раніше виплачених сум), індексації грошового забезпечення з 20.04.202 по 17.09.2021 (з урахуванням раніше виплачених сум), грошової компенсації за невикористані 20 днів основної відпустки (з урахуванням раніше виплачених сум), грошової компенсації за невикористані 56 днів додаткової відпустки для учасника бойових дій (з урахуванням раніше виплачених сум), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (з урахуванням раніше виплачених сум), підйомної допомоги при переміщенні на членів сім`ї (з урахуванням раніше виплачених сум) на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 240/15179/22.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Управління Служби безпеки України у Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення суду постановлене з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вірно послався на норми матеріального права, що визначають порядок утримання податку з доходів фізичних осіб при нарахуванні грошового забезпечення, однак дійшов невірних висновків про те, що дії відповідача по утриманню з суми грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб без її компенсації втрат доходів є протиправними. Крім того, апелянт зазначає, що нормами чинного законодавства передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення підлягають грошовій компенсації втрат доходів, а не є «недоотриманим грошовим забезпеченням у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб» як помилково зазначив суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Управління Служби безпеки України в Одеській області від 15.09.2021 № 426-ос/дск ОСОБА_1 , який наказом першого заступника Голови Служби безпеки України від 10.09.2021 № 1202-ос/дск звільнений з військової служби за пп. «а» п. 61, пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас Служби безпеки України, виключено зі списків особового складу з 17.09.2021.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення за період із квітня по вересень 2021 року.

Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 у розмірі станом на час зарахування в розпорядження у грудні 2019 року з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України у Одеській області щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за 9 календарних років служби, компенсації за невикористані 20 днів основної відпустки та 56 днів додаткової відпустки без включення до розрахунку місячного грошового забезпечення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення у розмірі станом на час зарахування в розпорядження у грудні 2019 року з урахуванням підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія, індексації.

Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за 9 календарних років служби, компенсації за невикористані 20 днів основної відпустки та 56 днів додаткової відпустки із включенням до розрахунку місячного грошового забезпечення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення у розмірі станом на час зарахування в розпорядження у грудні 2019 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Одеській області щодо не нарахування та не виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги на членів сім`ї - дружину та двох синів у розмірі станом на час зарахування в розпорядження у грудні 2019 року.

Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу на членів сім`ї - дружину та двох синів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на час зарахування в розпорядження у грудні 2019 року на кожного члена сім`ї.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22 Управлінням СБУ в Одеській області виплачено суму виплат у розмірі 143059,28 грн.

27.07.2023 представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запит про надання інформації щодо виконання рішення суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22 та розрахунку нарахувань та утримань проведених на виконання рішення суду.

На адвокатський запит відповідач листом від 24.08.2023 № 65/23/К-941/207 повідомив, що Управлінням 27.07.2023 добровільно виконане рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2023. Також відповідач надав розрахунок виплачених виплат ОСОБА_1 згідно рішення суду.

Відповідно до розрахунку належних виплат ОСОБА_1 згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22, яке набрало законної сили 29.06.2023, нарахована сума згідно рішення суду становить 315737,13 грн; раніше нарахована і виплачена сума 138023,74 грн; нарахована сума згідно рішення суду, з врахуванням раніше виплачених сум - 177713,39 грн; нарахований ЄСВ (22%) 27105,04 грн; ПДФО (18 %) 31988,41 грн; військовий збір (1,5 %) - 2665,70 грн; сума до виплати 143059,28 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченого грошового забезпечення за період з 20.04.2021 по 17.09.2021 протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що на відповідача покладено обов`язок при виплаті позивачу заборгованості у повному обсязі компенсувати суму податку на доходи фізичних осіб, а право на грошову компенсацію позивач набув під час проходження військової служби та повинен був її отримати при звільненні, однак не отримав з вини відповідача, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 779) затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі Порядок № 44).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі Порядок № 44 грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (п. 3).

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (п. 5).

Вказані положення кореспондуються з пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (далі ПК України), де зазначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що військовослужбовець, звільнений з військової служби має право на виплату грошової компенсації за утриманий податок з доходів фізичних осіб з грошового забезпечення в період проходження ним військової служби.

Несвоєчасна виплата всіх складових грошового забезпечення позивача, що підтверджується рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22, яке набрало законної сили 29.06.2023, сталося з вини відповідача, а тому суд вважає, що позивач не може бути позбавлений права на компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб.

Вказана позиція узгоджена з постановою Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі № 812/1048/17, де також зазначено, що механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України (пп. 168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України).

Ставка військового збору становить 1,5% від об`єкта оподаткування (пп. 1.3 п.161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України).

Таким чином, податковий агент зобов`язаний утримати військовий збір із сум доходів у вигляді компенсації в тому податковому періоді, в якому відбувається таке нарахування (виплата).

З наведених приписів законодавства випливає, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів, виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що здійснюючи розрахунки з позивачем на виконання що підтверджується рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22, яке набрало законної сили 29.06.2023., відповідач повинен був нарахувати та виплатити грошову компенсацію за суму податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення. Та обставина, що станом на день розрахунку позивач вже не був військовослужбовцем, жодним чином не впливає на його право отримати цю компенсацію, оскільки, відповідач здійснював остаточний розрахунок, який він зі своєї вини своєчасно не зробив.

Таким чином, посилання на відсутність підстав для виплати позивачу грошової компенсації у зв`язку з тим, що на час виплати грошового забезпечення останній вже втратив статус військовослужбовця, є необґрунтованими, оскільки при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу грошового забезпечення при звільненні в повному розмірі грошова компенсація у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена позивачу одночасно з виплатою йому грошового забезпечення за наявності у позивача статусу військовослужбовця.

Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 та 25.06.2020 (справи №№812/1048/17 та 825/761/17 відповідно), від 29.07.2020 у справі №814/142/17.

Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вірно послався на норми матеріального права, що визначають порядок утримання податку з доходів фізичних осіб при нарахуванні грошового забезпечення, однак дійшов невірних висновків про те, що дії відповідача по утриманню з суми грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб є протиправними, колегія суддів оцінює критично, оскільки судом було визнано протиправними дії щодо утримання з суми грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів.

Крім того, аналіз змісту Порядку № 44 дозволяє стверджувати, що щомісячна грошова компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями за своєю правовою природою є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а отже її невиплата є недоотриманням грошового забезпечення.

Апеляційний суд погоджується із доводами апелянта, що недоотримане грошове забезпечення фактично представляє собою не утриманий податок на доходи фізичних осіб, а недоотриману грошову компенсацію вказаної суми податку з доходів фізичних осіб, однак зазначена обставина жодним чином не впливає на наявність правових підстав для визнання дій відповідача протиправними, та не спростовує порушення ним норм чинного законодавства.

У цьому контексті колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сутяжник проти Росії» (№ 8269/02) зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, а судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Апеляційний суд, з урахуванням вимог ч.2 ст. 6 КАС України вважає, що зазначений підхід Європейського суду з прав людини, виходячи із конкретних обставин даної судової справи, підлягає застосуванню, оскільки доводи апелянта фактично ґрунтуються на незгоді із формулюванням резолютивної частини судового рішення, однак не спростовують протиправності його дій в частині утримання з суми грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко