Справа № 522/16/24
Суддя: Свячена Ю. Б.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/16/24
Провадження № 2-а/522/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Байчура А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та скасування рішення про примусове повернення, -

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2024 року представник позивача звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення ГУДМС України в Одеській області про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства від 22.12.2023 року та постанову про накладення адміністративного стягнення від про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.12.2023 року головним спеціалістом відділу міграційного контролю ГУДМС України в Одеській області прийнято рішення про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства або третю країну громадянина Молдови ОСОБА_1 , яким зобов`язано останню покинути територію України у термін до 20.01.2024 року, включно. Підставою для прийняття цього рішення стало те, що станом на 22.12.2023 року позивач перебуває на території України незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має. 22.12.2023 року стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП та постановою про накладення адміністративного стягнення від 22.12.2023 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Позивач вважає, що оскаржувані рішення від 22.12.2023 року є протиправними, незаконними, безпідставними та такими, що підлягають скасуванню, так як відомості зазначені в них не відповідають дійсності, оскільки позивач був зупинений співробітниками УСБУ в Одеській області, співробітниками ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, тож його було виявлено не відповідачем за адресою, де знаходиться відділ міграційної служби, а працівниками поліції під час пересування містом. Під час розмови було з`ясовано, що позивач прибув до України з Республіки Молдова, що і стало в подальшому підставою для його затримання та доставлення працівниками поліції до органу ДМС. Крім того не було дотримано вимог щодо перекладача. В зв`язку з чим, просив визнати протиправним та скасувати вказані рішення.

Ухвалою суду від 08 січня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

24 січня 2024 року від Головного управління ДМС України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечував проти задоволення адміністративного позову та вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що після прибуття в Україну, позивач станом на 22.12.2023 року на території України перебуває незаконно, так як ухилилася від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування. Зазначено, що позивач для добровільного повернення до країни походження або третьої країни іноземця до ГУ ДМС України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України, з заявою не звертався. Про те, що він є нелегальним мігрантом, останній розуміє.

У судові засідання учасники процесу не з`явилися. Судові повістки, які було направлено позивачу повернулися до суду з поміткою поштового відділення «за відсутністю адресата» або «за закінченням терміну зберігання». Згідно довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber», судова повістка про виклик до суду ОСОБА_2 на його номер телефону доставлена вчасно. Представником позивача було надіслано заяву про перенесення одного з судових засідань на іншу дату, що було задоволено. Від відповідача 24 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому сторона відповідача категорично не погодилася з вимога позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства. Згідно довідки про доставку електронного листа судову повістку ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області на його електронну адресу доставлено вчасно. В судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами п. 2 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Згідно діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Положеннями ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений в ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасово проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

У відповідності до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій ст. 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 5-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить: в усіх інших випадках, визначених ст. 4 цього Закону , - один рік.

Судом установлено, що 22.12.2023 року співробітниками Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області спільно з співробітниками Управління СБУ в Одеській області, Управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області, відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант», по вул. Новощепний ряд 5 (Автостанція) у м. Одеса, виявлено громадянина Республіки Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства шляхом перевищення встановленого строку перебування в Україні більше як на 30 днів, у зв`язку з чим, останню запрошено до приміщення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 33.

В результаті проведеної перевірки наявних документів, відібраних пояснень, встановлено, що за інформацією з Інтегрованої міжвідомчої інформаційної телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) громадянин Республіки Молдова ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 15.04.2023, легально, через КПП «Маяки-Удобне» по паспортному документу громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон на його ім`я, серії та номеру НОМЕР_1 , терміном дії з 16.05.2019 по 16.05.2029 роки.

Громадянин Республіки Молдова ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Постійного місця проживання та законного джерела існування, у останньої, не має.

Також встановлено, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства шляхом перевищення встановленого строку перебування в Україні більше як на 30 днів.

Так, за порушення ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні законодавства про правовий статус іноземців, тобто перевищення встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, 22.12.2023 року стосовно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії та номеру ПР МОД 010702 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 22.12.2023 серії та номеру ПН МОД 010805 він притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 гривень.

Водночас, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП позивачем громадянином Республіки Молдова ОСОБА_4 станом на 22.12.2023 року добровільно адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 гривень, сплачено, що підтверджується банківською квитанцією банку платника АТ КБ «ПриватБанк», код квитанції: 9327-7553-3980-6007.

Разом з тим, громадянин Республіки Молдова ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 15.04.2023 року по 22.12.2023, з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області не зверталася, відповідного бажання під час опитування не виявила, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

Таким чином, позивач громадянин Республіки Молдова ОСОБА_5 починаючи з 15.04.2023 року по 22.12.2023, не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.

В зв`язку з чим, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області 22.12.2023 прийняте рішення № 014684 про примусове повернення в країну походження або третьої країни стосовно громадянки Республіки Молдова ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 20.01.2024 року.

Отже, ОСОБА_4 знаходився на території України нелегально, що є порушенням з боку позивача законодавства про правовий статус іноземців, що відповідно було підставою для прийняття відповідачем рішення про примусове повернення позивача до країни походження.

При цьому, судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представника позивача на неможливість реалізації права на професійну правничу допомогу, оскільки під час надання пояснень, складання протоколу про адміністративне правопорушення від 22.12.2023 серії та номеру ПР МОД 010702 та складання рішення № 014684 про примусове повернення в країну походження або третьої країни від 22.12.2023 року позивач ОСОБА_4 визнав суть скоєного правопорушення, також зазначила про відсутність необхідності залучення перекладача про що міститься відповідний підпис останнього.

Водночас, з огляду на те, що позивачем в день складення постанови про накладення адміністративного стягнення було сплачено штраф в повному обсязі, про що в матеріалах справи міститься відповідна квитанція, суд вважає, що такими діями позивач дійсно підтвердила факт визнання нею вини в скоєному правопорушенні.

Суд погоджується з позицією відповідача, що позивачем - громадянином Республіки Молдова ОСОБА_4 не надано жодних обґрунтованих доказів на підтвердження обставин викладених в позові та власної правової позиції.

Між тим, посилання представника позивача не спростовують факт незаконного перебування позивача на території України.

Крім того, суд враховує, що позивач з метою легалізації свого перебування, з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні, тощо до територіальних органів ДМС не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив.

Отже, суд приходить до висновку, що дії відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення є правомірними, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законами України, в тому числі й положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави щодо скасування рішення про примусове повернення відсутні, як і підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

За таких обставин, враховуючи викладені вище норми чинного законодавства України та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про недостатню обґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 72,74,77,90,268-271,288 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (, місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та скасування рішення № 014684 про примусове повернення в країну походження залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ю. Б. Свячена

09.05.24