Справа № 440/4974/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 р. Справа № 440/4974/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2022, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/4974/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Полтавській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській обл.), в якому просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача щодо не призначення відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 пенсії у відповідності до пункту 1.7, 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення за призначенням пенсії - 01.12.2020; не врахування стажу роботи 15 років 1 місяць 15 днів на посаді підземного гірника із повним робочим днем під землею, яка віднесена до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; не визначення відповідно до ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" розміру призначеної пенсії 80 % середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати призначити відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 пенсію у відповідності до пункту 1.7, 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення за призначенням пенсії - 01.12.2020, з врахуванням стажу роботи 15 років 1 місяць 15 днів на посаді підземного гірника із повним робочим днем під землею, яка віднесена до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, з визначенням відповідно до ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" розміру призначеної пенсії 80 % середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській обл. щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з 13.09.2021.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській обл. призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 01.12.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі №440/4974/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Вважає, що суд першої інстанції не застосував прямі норми ст. 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 (далі Угода від 13.03.1992), яка є чинною та суд був зобов`язаний зарахувати пільговий стаж, враховуючи що на шахті «Промислова» та «Комсомольська» виробничого об`єднання по видобутку вугілля "Воркутауголь" він пропрацював 10 років та 1 місяць, згідно Тимчасової угоди, необхідно врахувати 1 рік на 1,5 року. Тобто пільговий стаж під час роботи в умовах Крайньої Півночі із 04.10.1993 по 31.11.1994 та з 01.01.1995 по 06.10.2003 складає 15 років 1 місяць 15 днів.

Крім цього, зазначив, що відповідач зобов`язаний був автоматично визначити його розмір пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-VI (далі Закон №345-VI) в розмірі 80% середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, але не менше як три розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 та п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою від 01.12.2020 до ГУПФУ в Полтавській обл. за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах, із додатком переліку необхідних документів.

02.12.2020 відділом призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Полтавській обл. (Київський район) прийнято рішення №2383 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно пп. 2 п. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) та згідно Тимчасової Угоди між Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за списком №1 та відсутністю необхідного стажу роботи в районах Крайньої Півночі.

30.06.2021 рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/3040/21 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Полтавській обл. від 02.12.2020 №2383; зобов`язано ГУПФУ в Полтавській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та прийняти рішення у відповідності до норм чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

09.11.2021 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі № 440/3040/21 ГУПФУ в Полтавській обл. рішенням №30 ОСОБА_1 з 13.09.2021 призначено пенсію за віком, при цьому до стажу зараховано 10 років роботи за списком №1.

Вважаючи протиправними дії та бездіяльність відповідача щодо призначення пенсії з 13.09.2021, а не з дати звернення 01.12.2020, не зарахування до стажу роботу періоду роботи на посадах, які віднесені до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, та без застосування вимог ст. 8 Закону №345-VI, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях, та оскільки ОСОБА_1 має стаж на підземних роботах менше 15 років, тому відсутні підстави для розрахунку його пенсії у відповідності до вимог ст.8 Закону №345-VI.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон № 1058-IV, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені у ст. 24 Закону № 1058-IV, відповідно до частини четвертої якої, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із п. 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №530/П-28.

Відповідно до п. 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Згідно із ст. 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із ст. 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у ст. 1 Угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Стаття 1 Угоди від 13.03.1992 закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди від 13.03.1992 також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 передбачено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.

Як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка НОМЕР_1 , яка надана позивачем, містить записи, в тому числі, про роботу з 04.10.1993 по 31.12.1994 на Державному підприємстві "Шахта Промислова" виробничого об`єднання по видобутку вугілля "Воркутауголь" та роботу з 01.01.1995 по 06.10.2003 на шахті "Комсомольська" ВАТ по видобутку вугілля "Воркутауголь".

Колегія суддів звертає увагу, що у справі, яка розглядається спір виник щодо визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом № 1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.

Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду України від 07.08.1996 № 10-3).

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 348/2974/14-а, від 14.03.2023 у справі № 160/20914/21.

Посилання апелянта на те, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 по справі №440/3040/21 визнано право ОСОБА_1 на зарахування для визначення пенсії за списком №1 стажу роботи 15 років 1 місяць 15 днів колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в зазначеному судовому рішенні встановлено протиправність відмови пенсійного органу у зарахуванні періоду роботи з 04.10.1993 по 06.10.2003 до пільгового стажу за списком №1 роботи в районах Крайньої Півночі. Питання щодо застосування коефіцієнту 1,5 до періоду роботи з 04.10.1993 по 06.10.2003 в даному судовому рішенні не вирішувалося.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду викладену в постанові від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а та у постанові від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а ло уваги не приймає, оскільки по даним справам був інший предмет розгляду, а не питання щодо застосування коефіцієнту 1,5 до пільгового стажу за списком №1 роботи в районах Крайньої Півночі.

Щодо доводів апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції наявності обов`язку у відповідача здійснити розрахунок пенсії відповідно до ст. 8 №345-VI розміру призначеної пенсії 80 % середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, колегія суддів зазначає.

Статтею 1 Закону №345-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону №345-VI, та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із ст. 8 Закону №345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Тобто, мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого ст. 8 Закону №345-VI така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність).

Отже, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону №345-VI та встановлені пільги, належать лише працівники, зазначені у списку № 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.

З матеріалів справи вбачається, що пенсію позивача обчислено при страховому стажі 30 років 11 місяців 04 дня. Пільговий стаж за Списком № 1 - 10 років.

Отже, пільговий стаж ОСОБА_1 за списком № 1 на підземних роботах складає лише 10 років.

Водночас, для обчислення пільгової пенсії відповідно до ст. 8 Закону №345-VI (абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону 1058-IV) позивач повинен мати стаж на підземних роботах не менше 15 років.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_1 має стаж на підземних роботах менше 15 років, тому відсутні підстави для розрахунку його пенсії у відповідності до вимог статті 8 Закону №345-VI та абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону 1058-IV.

Посилання апелянта на норми Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу, та не йдеться про пільгове обчислення стажу відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

На підставі вище викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Питання щодо судових витрат вирішено відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року по справі № 440/4974/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк