Справа № 320/34312/23
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року м.Київ справа №320/34312/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі Бориспільського районного відділу центрального міжрегіонального Управління ДМС в місті Києві та Київській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі Бориспільського районного відділу центрального міжрегіонального Управління ДМС в місті Києві та Київській області.

Позовні вимоги мають наступний зміст:

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіональногоуправління ДМС у м. Києві та Київській області № 653 від 14 грудня 2022 р. прозаборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянина Азербайджану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіональногоуправління ДМС у м. Києві та Київській області № 3631 від 14 липня 2023р. про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання,

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київськійобласті видати громадянину ОСОБА_4 посвідку на проживання на підставі пакету документів, який подавався останнім 20.01.2022 р. разом із заявою-анкетою № 100168548.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване Позивачем рішення Центрального міжрегіональногоуправління ДМС у м. Києві та Київській області № 3631 від 14 липня 2023р. про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання (далі рішення 1) прийняте Відповідачем протиправно, так як підставою для його прийняття стало інше протиправне рішення № 653 від 14 грудня 2022 р. прозаборону в`їзду Позивачу в Україну строком на 3 (три) роки (далі рішення 2), яке в свою чергу було прийняте Відповідачем за невиконання постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 010423 від 12.05.2022 р., яка на момент прийняття рішення 2не підлягала виконанню в силу ч. 1 ст. 307 КУпАП так як знаходилась в процесі оскарженняу Дніпровському районному суді міста Києва, про що було відомо Відповідачу, а згодом було повністю скасоване.

Відповідач проти позову заперечував, скористався своїм правом на подання відзиву на позов в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовував тим, що Відповідачем 14.07.2023 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області на виконання рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у справі № 640/9623/22 було повторно розглянуто заяву-анкету позивача про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні та відповідно до пп. 2 п. 61 Порядку прийнято рішення № 3631 про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання (14.12.2022 на підставі ст. 13 Закону України прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу терміном на 3 (три) роки).

Відповідач вважає, що Позивач у строк, встановлений ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову про накладення штрафу добровільно не виконав, документ, що підтверджує сплату штрафу не надав, внаслідок чого 14.12.2022 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області на виконання вимог абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону було прийнято оскаржуване рішення № 653 про заборону в`їзду позивачу в Україну строком на 3 (три) роки. Зазначив, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області правомірно прийнято рішення № 3631 від 14.07.2023 про відмову в оформленні(видачі) посвідки на тимчасове проживання позивачу, так як підставою для відмови було рішення 2, яке прийнято за фактом невиконання постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 010423 від 12.05.2022 р.

В свою чергу, Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якійзазначив, що Відповідач ігноруючи мотиви та аргументи адміністративного позову зводить свої заперечення до цитування норм чинного законодавства, яке не відноситься до предмету спору, адже питання на які звертає увагу Відповідач були спростовані судами попередніх інстанцій на які у своєму позові послався Позивач.

Вважає, що Відповідач діяв всупереч законодавству України, при цьому знаючи про незаконність своїх дій, під час судових процедур, щодо оскарження його рішень та постанов, передчасно приймає неправомірне рішення 1, яке подальшому стає підставою для прийняття оскаржуваного рішення № 3631 від 14 липня 2023 р. про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання.

Зазначив, що інших доводів заперечень проти адміністративного позову представник Відповідача у своєму відзиві не наводить, адже приведена останнім судова практика не має відношення до предмету спору. При цьому, рішення Відповідача, як державного органу, повинні відповідати чинному законодавству України та не можуть йому суперечити, адже очевидним є незаконність прийнятих Відповідачем рішень, які впливають на правовідносини у сфері міграційного законодавства.

Також звернув увагу суду, що в порушення ч. 7, 8,9 ст. 44 КАС України Відповідач подав до суду відзив зі скріншотом про направлення Позивачу відзиву на електронну пошту без застосування електронного підпису, а повинен був надіслати в паперовій формі листом з описом вкладення так як КАСУкраїни не передбачено надсилання заяв по суті на електронну адресу сторони.

Дослідивши матеріали судової справи, в тому числі аргументи та заперечення сторін викладені у заявах по сутісудом було встановлено наступні обставини.

20.11.2021 Позивач прибув до Українив місто Київ через ПП «Бориспіль», що підтверджується відміткою впаспорті про прибуття в Україну на сторінці 48 паспорту.

20 січня 2022 р. з підстав визначених ч. 10 ст. 5 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (Провадження культурної, освітньої, наукової, спортивної, волонтерської діяльності) та в порядку ПКМУ № 322 від 25.04.2018 р. "Прозатвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі,обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнаннянедійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання" Позивач звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київськійобласті з відповідним пакетом документів за отриманням посвідки на тимчасове проживання в Україні про що свідчитьзаява-анкета № 100168548 від 20.01.2022 р.

В свою чергу, Відповідач йому повідомив, що по його заяві булоприйняте рішення № 3631 від 09 лютого 2022 р. про відмову в оформленіпосвідки на тимчасове проживання з підстав зазначених у підпункту 9 пункту 61Порядку, а саме: - "встановлення факту подання іноземцем або особою безгромадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів".

Позивач звернувся до Окружногоадміністративного суду міста Києва з Позовом до Відповідача, у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіональногоуправління ДМС у м. Києві та Київській області № 3631 від 09 лютого2022 року про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання та зобов`язати Відповідача видати йому посвідку на тимчасове проживання строком до20.01.2023.

17.12.2022 р. Окружний адміністративний суд міста Києва виніс рішення у справі №640/9632/22, з яким погодився Шостий апеляційний адміністративний суд (постановавід 04.07.2023 р.) позов задовольнив частково, а саме скасував рішення Центральногоміжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області № 3631від 09 лютого 2022 року про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживаннята зобов`язав Відповідача повторно розглянути заяву-анкету № 100168548 від 20.01.2022, разом зподаними Позивачем документами про видачупосвідки на тимчасове проживання, з урахуванням висновків суду.

22.07.2023 р. Позивач отримав оскаржуване рішення №3631 від 14 липня 2023 р. про відмову в оформлені посвідки на тимчасовепроживання разом із супровідним листом № 8010.6.2.1-25537/8010.6-23 від 18.07.2023р. в якому Відповідач зазначив, що на виконання постанови шостого Апеляційногоадміністративного суду у справі № 640/9632/22 від 04.07.2023, про залишення беззмін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2022, щодоповторного розгляду заяви-анкети № 100168548 від 20.01.2022 про оформленняпосвідки на тимчасове проживання, 14.07.2023 Відповідачем було повторно розглянуто заяву-анкету про оформлення посвідки на тимчасове проживання та у відповідностідо підпункту 2 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищенняпосвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 25.04.2018 № 322, прийнято рішення про відмову в оформленні посвідкина тимчасове проживання (14.12.2022 на підставі ст. 13 Закону України «Проправовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про заборонув`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки).

Як вбачається із відповіді на адвокатський запит № 8010.8.5-26881/80.4-23 від 26.07.2023р. підставою для відмови Позивачу у видачі посвідки на тимчасове проживання стало прийнято Відповідачем рішення № 653 від 14 грудня 2022 р. про заборону в`їзду Позивачу в Українустроком на 3 (три) роки, яке було прийняте внаслідок несплати штрафу в розмірі5100,00 грн. згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 010423 від 12.05.2022 р.

В оскаржуваному рішенні Відповідач зазначив, що 12.05.2022 р. стосовно Позивача складені матеріали про адміністративне правопорушення, відповідальність за жепередбачене частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративніправопорушення та 12.05.2022 винесено постанову про накладанняадміністративного стягнення серії ПН МКМ № 010423, у вигляді штрафу розміром 5100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 коп.

Крім того, у своєму рішенні Відповідач зазначив, що після несплатиправопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 КУпАП, відповідно то частини першої статті 308 КУпАП, ЦМУ ДМС у м, Києві таКиївській області надіслано лист від № 8010.8.1-5982/80.4-22 разом зпостановою про накладання адміністративного стягнення та заявою про відкриттявиконавчого провадження, для стягнення штрафу у примусовому порядку доПодільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві.

Додатково у своєму рішенні Відповідач зазначив, що станом на 14.12.2022 р.інформації щодо виконання вищевказаної постанови до нього не надходило, а тому зурахуванням абз. 7 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб безгромадянства» та керуючись Інструкцією «Про порядок прийняття ДМС України та їїтериторіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особамбез громадянства» затвердженого наказом МВС № 1235 від 17.12.2013 р., він прийнявоскаржуване рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.05.2022 р. Позивач оскарживпостанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 010423 від 12.05.2022 р., а саме звернувся доДніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову уповноваженої особи заступника начальникаЦентрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 пропритягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративногостягнення у виді штрафу в розмірі 5 100 грн.

Суд погоджується з доводами Позивача, що станом на день прийняття Відповідачем оскаржуваного рішення № 653від 14 грудня 2022 р. про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки у Відповідача не було законодавчих підстав вважати невиконаною постанову пронакладання адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 010423 від 12.05.2022 р.під час попереднього перебування Відповідача на території України, як підставу дляприйняття рішення на підставі абз. 7 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про правовий статус іноземців таосіб без громадянства», так як у відповідності до ч. 1 ст. 307 КУпАП в разі оскарження такої постанови штраф сплачується не пізніш як черезп`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги беззадоволення.

Так як постанова про адміністративне правопорушення була оскаржена до суду, тостаном на дату прийняття оскаржуваного рішення, а саме 14.12.2022 р. у Позивача невиникало обов`язку виконувати постанову про накладення штрафу, а у Відповідача невиникало права стверджувати, що Відповідач не виконав таку постанову, у строк встановлений частиною першою статті 307 КУпАП.

Крім того, як вбачається із рішення Дніпровського районного суду м. Києва від « 17» жовтня 2023 р. у справі № 755/4066/22, яку Позивач надав разом із відповіддю на відзив, постанову серії ПН МКМ № 010423 від 12.05.2022 року про притягнення до адміністративноївідповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100грн. було визнано протиправною та скасовано.

Так як оскаржуване рішення № 653 від 14 грудня 2022 р. про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки було прийняте Відповідачем під час оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності Позивача, суд погоджується з його доводами, що воно прийняте передчасно, а підстави зазначені в рішенні про невиконання постанови у строк встановлений у ч. 1 ст. 307 КУпАП є протиправними, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Також із матеріалів справи вбачається, що на виконання абзацу 4, 5 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про звернення громадян», а саме 07.08.2023 р. в порядку адміністративного оскарження Позивач звернувся до Державної міграційної служби України зі скаргою вх. № В-7157-23 в якій просив переглянути та скасувати рішення Відповідача № 653 від 14 грудня 2022 р. прозаборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки та переглянути рішення Відповідача про відмову в оформленні (видачі)посвідки на тимчасове проживання від 14.07.2023 р. № 3631, внаслідок чого зобов`язати Відповідача відмінити своє рішення про відмову в оформленні (видачі)посвідки на тимчасове проживання від 14.07.2023 р. № 3631 і прийнятинове рішення на підставі поданих документів з урахуванням висновків Окружногоадміністративного суду м. Києва від 17.11.2022 у справі № 640/9632/22.

У відповідь на скаргу Позивачем було отримане відповідь в якій вказано, що за результатамирозгляду ДМС здійснено перевірку викладених у скарзі фактів внаслідок чого доручення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 14.12.2022 № 653 прозаборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки було достроково відкликано листом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 18.08.2023 р.

Тобто, ДМС України, як повноважний орган щодо розгляду скарг на рішення Відповідача фактично визнало протиправність рішення від 14.12.2022 № 653, що було наслідком відкликання доручення з ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про заборону в`їзду Позивачу, але всупереч ст. 19 ЗУ «Про звернення громадян» не скасував його.

В свою чергу, оскаржуване рішення Відповідача від 14.07.2023 №3631 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасовепроживання, яке було прийняте внаслідок достроково відкликаного доручення було залишено в силі.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами Позивача щодо протиправності дій Відповідача, який заздалегідь та не відповідності до законодавства України створив формальні обставини для відмови для видачі документу дозвільного характеру шляхом прийняття незаконного рішення № 653 від 14.12.2022 р., що в своючергу потягнуло за собою фактичне прийняття рішення від 14.07.2023 р. №3631 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Спірні правовідносини регулюються ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», порядком № 322 від 25.04.2018 р. "Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання".

У відповідності статті 26 Конституції України» - Іноземці та особи без громадянства,що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правамиі свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - завинятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Внаслідок протиправних дій Відповідача, які пов`язані з помилковістю дій тарішень Відповідача, як зазначив в рішенні Окружний адміністративний суд міста Києва з яким погодився Шостий апеляційний адміністративний суд та подальшихпротиправних дій Відповідача у винесені протиправних рішень, - права Позивача гарантовані йому як іноземцю у ст. 26 Конституції України були грубо порушені.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної владита органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише напідставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України,в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктавладних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, діїчи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує протиадміністративного позову.

У своїх заявах по суті Відповідач не привів аргументів, щодо правомірності оскаржуваних Позивачем рішень з підстав заявлених у позові, а саме не привів аргументів щодо прийняття свого рішення з підстав невиконання постанови про притягнення до відповідальності Позивача в процесі її судового оскарження, що стало підставою для повторної відмови у видачі посвідки на тимчасове проживання.

Внаслідок протиправних дій повторна відмова у видачі посвідки на тимчасове проживання була помилково прийнята з інших обставин, ніж тих, що буди предметом розгляду в справі № 640/9632/22.

Статтею 2 КАС України встановлено «Завданням адміністративного судочинства єсправедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересівфізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктіввладних повноважень.

З зазначеного слідує, що при прийнятті оскаржуваного рішення позивач діяв не у межах повноважень, наданих відповідачеві, не обґрунтовано і без врахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Слід відмітити, що відповідач має виключну компетенцію в питаннях прийняття рішення про оформлення посвідки.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів, державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

За змістом ч. 4 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише у випадку визнання протиправної бездіяльності такого суб`єкта та якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, суд не вправі перебирати на себе функції органу та своїм рішенням зобов`язувати останнього прийняти відповідне рішення про оформлення посвідки, оскільки за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача є дискреційним повноваженням та його виключною компетенцією.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у даній справі є зобов`язання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву-анкету № 100168548 від 20.01.2022, разом з поданими документами, про видачу посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням висновків суду в даній справі та в справі № 640/9632/22.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до судових витрат належить судовий збір. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірітри тисячі двісті двадцять гривень, 80 коп., що підтверджується відповідною квитанцією.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, поверненню підлягає сума судового збору в розмірі 2147,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області № 653 від 14 грудня 2022 року прозаборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянина Азербайджану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіональногоуправління ДМС у м. Києві та Київській області № 3631 від 14 липня 2023 року про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання.

4. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву-анкету № 100168548 від 20.01.2022 року громадянина ОСОБА_4 про видачу посвідки на проживання з урахуванням висновків суду в даній справі та в справі № 640/9632/22.

5. Стягнути з Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

6.В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.