Справа № 600/291/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Чернівці Справа № 600/291/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 15.11.2023 про направлення його на лікування у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про направлення військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на лікування у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 15.11.2023 про направлення його на лікування у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про направлення військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на лікування у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я.

В обґрунтування позову зазначено, що у червні 2022 року позивач був призваний на військову службу у Збройних Силах України по мобілізації, під час проходження якої отримав важкі поранення, у тому числі контузію. Станом на 15 листопада 2023 року здоров`я позивача значно погіршилось, що заважало йому приступити до виконання службових обов`язків. У зв`язку з цим він звертався до військової частини НОМЕР_1 з рапортом про направлення його на лікування через погіршення стану його здоров`я. Проте позивачу усно було відмовлено у розгляді такого рапорту без пояснення причин та належного обґрунтування. Всупереч положенням Інструкції з Діловодства у Збройних Силах України, рапорт позивача не було розглянуто у встановлений тридцятиденний строк. Не було надано й належної відповіді на адвокатські запити від 15 листопада 2023 року. Крім цього, позивач вказав, що йому було відмовлено у наданні медичної допомоги медичним підрозділом військової частини, незважаючи на очевидне погіршення стану його здоров`я. Вказане, на думку позивача, свідчить про допущення протиправної бездіяльності з боку відповідачів, що ставить під загрозу його життя та здоров`я.

Ухвалою суду від 02 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання заяв по суті справи; витребувано докази у відповідачів.

Відповідач військова частина НОМЕР_2 , заперечував проти заявлених позовних вимог. У поданому до суду відзив вказав, що за результатами проведення службового розслідування встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини (місця тимчасової дислокації підрозділу). Так, 16 листопада 2023 року на ранковому шикуванні солдат ОСОБА_1 був відсутній, вчинені ним дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України. Водночас, як стверджує відповідач, з доданого до позову рапорту від 15 листопада 2023 року з проханням про направлення ОСОБА_1 на лікування у зв`язку з погіршенням стану здоров`я не вбачається того, що такий дійсно був поданий, оскільки не містить будь-яких реєстраційних відміток та відомостей подання такого «по команді». До того ж, відповідачами не було прийнято рішень за результатами розгляду рапорту від 15 листопада 2023 року, оскільки такий не подавався, не реєструвався та, відповідно, не розглядався. Вказуючи про безпідставність заявленого позову, відповідач просив суд відмовити у його задоволенні. Додатково зазначено, що згідно із спільною директивою Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 26 липня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 передана у підпорядкування Військовій частині НОМЕР_2 .

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15 червня 2022 року зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, приступив до виконання службових обов`язків за штатно-посадовою категорією (шпк) «старший солдат», що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 червня 2022 року №8.

Як вбачається з довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14 березня 2023 року №768, солдат ОСОБА_1 18 лютого 2023 року одержав вогнепальне осколкове порання обличчя справа та вогнепальне осколкове поранення нижньої третини лівого плеча та лівого ліктьового суглобу.

Дослідженням матеріалів справи судом установлено, що у зв`язку із отриманим пораненням позивач проходив лікування в КПН «Уманська центральна районна лікарня» Паланської сільської ради, КНП «Маньківська багатопрофільна лікарня» Маньківської селищної ради Черкаської області, КП «Волинська обласна клінічна лікарня», ДУ «ТМО МВС України по Волинській області».

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 від 29 квітня 2023 року №546/2 поранення солдата ОСОБА_1 визнано таким, яке пов`язане із захистом Батьківщини. Також зазначено, що згідно наказу МОЗ України від 04 липня 2007 року №370 травма кваліфікується як легка. Потребує лікування. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб.

Як вбачається з довідки Військової частини НОМЕР_4 від 08 червня 2023 року №1684, тяжкість отриманої позивачем травми кваліфікована як тяжка, на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09 червня 2023 року №432 ОСОБА_1 вважався таким, що вибув у відпустку за станом здоров`я у період з 09 червня 2023 року по 08 липня 2023 року.

Відповідно до змісту довідки Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 06 серпня 2023 року №77, отримані позивачем травми визнано такими, що пов`язані із захистом Батьківщини. Згідно наказу МОЗ України від 04 липня 2007 року №370 травма кваліфікується як тяжка. Додатково зазначено, що отримане захворювання є таким, що пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 55 б, 61 в, 23 г, 83 б, 52 г, 54 г графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 придатний до військової служби.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2023 року №556 ОСОБА_1 вважався таким, що вибув у відпустку за станом здоров`я у період з 02 вересня 2023 року по 01 жовтня 2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2023 року позивач проходив лікування у КП «ДОРСЦ «Солоний лиман» ДОР», с. Новотроїцьке.

В матеріалах справи наявна копія рапорту від 15 листопада 2023 року, адресованого командиру взводу, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 просив клопотання перед вищим командуванням про направлення його на лікування у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я і неможливістю виконання покладених на нього обов`язків.

Разом з цим судом встановлено, що у період з 16 листопада 2023 року по 25 листопада 2023 року Військовою частиною НОМЕР_1 проводилось службове розслідування відносно ОСОБА_1 за фактом самовільного залишення місця розташування підрозділу (без зброї), за результатами проведення якого складено акт, згідно з яким запропоновано притягнути ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та направити стосовно нього повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України, з метою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 №677 від 17 листопада 2023 року ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину 16 листопада 2023 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29 листопада 2023 року №691 ОСОБА_1 увільнено із займаної посади та зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 Сухопутних військ Збройних Сил України з 28 листопада 2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2023 року адвокатом Ювченком А.В., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , подано адвокатський запит №15/11 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив, зокрема, надати інформацію про результати розгляду та прийняте рішення по рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 щодо надання йому можливості пройти лікування (направлення до медичного закладу) та після його проходження огляду ВЛК з метою встановлення придатності до військової служби.

20 грудня 2023 року Військовою частиною НОМЕР_2 було надано відповідь на адвокатський запит, оформлену листом №8870, в якій вказано, що рапорт військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 про надання йому відпустки до командування Військової частини НОМЕР_2 не надходив. 16 листопада 2023 року ОСОБА_2 самовільно залишив військову частину.

З матеріалів справ також вбачається, що в січні 2024 року адвокатом Ювченком А.В. було подано адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , зміст якого аналогічний адвокатському запиту від 15 листопада 2023 року до Військової частини НОМЕР_1 .

Вважаючи, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту від 15 листопада 2023 року про направлення на лікування у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з положеннями статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII встановлено, зокрема, такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-XII визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 24 Закону №2232-XII визначено початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Так, початком проходження військової служби вважається, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації (пункт 2 частини першої статті 24 Закону №2232-XII).

Абзацом 1 пункту 113 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, встановлено, що переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут).

Згідно з нормами статті 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Пунктом 14 Статуту встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до пункту 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Пунктом 127 Статуту встановлено, що солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Старший солдат (старший матрос) є помічником командира відділення та зобов`язаний допомагати командирові відділення в навчанні солдатів, заміщувати його у разі відсутності (пункт 128 Статуту).

Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням встановлені Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07 квітня 2017 року №124 (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України).

Пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України визначені види документів, які створюються у Збройних Силах України, серед яких у тому числі є рапорт (заява), що визначається як письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відповідно до положень пункту 2.8.24 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України відмітка про надходження документа до військової частини (установи) проставляється від руки або за допомогою штампа, автоматичного нумератора на лицьовому полі в правому куті нижнього поля першого аркуша оригіналу документа. Елементами зазначеного реквізиту є скорочене найменування військової частини (установи) одержувача документа, реєстраційний індекс, дата (за потреби година і хвилини) надходження документа. У разі застосування автоматизованої системи реєстрації зазначена інформація наноситься за допомогою штрих-коду. З цією метою використовується спеціальний штамп.

Реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення (пункт 3.9.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України).

Відповідно до пункту 3.9.3 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України документи реєструються лише один раз: вхідні у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов у неробочий час, створені у підрозділі у день підписання або затвердження.

Під час реєстрації документа надається умовне позначення реєстраційний індекс, який оформлюється відповідно до пункту 2.8.8 цієї Інструкції (пункт 3.9.5 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України).

Згідно з абзацом 2 пункту 3.10.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України зареєстровані документи разом із підготовленими в службах діловодства проектами резолюцій передаються на розгляд керівництву військової частини (установи) та підрозділів у день їх надходження або наступного робочого дня у разі надходження документів у неробочий час. Телеграми, телефонограми та інші термінові документи передаються першочергово.

Пунктом 3.10.8 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України встановлено, що виконання документа передбачає збір та опрацювання необхідної інформації, підготовку проекту відповіді на документ чи нового документа, його оформлення, узгодження (у тому числі в інших органах військового управління, військових частинах (установах), подання для підписання (затвердження) керівництву військової частини (установи), а також у разі потреби підготовку для пересилання адресату.

Відповідальність за виконання документа несуть особи, зазначені в розпорядчому документі, резолюції командира (керівника), та працівники, яким безпосередньо доручено його виконання (пункт 3.10.10 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України).

Згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Отже, звернення військовослужбовця з певним проханням оформлюється рапортом, який має бути адресований вищій посадовій особі та підлягає реєстрації в день надходження шляхом проставлення відмітки про його надходження в правому куті нижнього поля аркуша, що підтверджує факт одержання такого рапорту адресатом та в подальшому забезпечує здійснення контролю за його належним виконанням.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

Командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

При цьому командир має приймати рішення та діяти на власний розсуд одноосібно, приймаючи відповідні рішення за рапортом військовослужбовця.

Як стверджує позивач у позові, 15 листопада 2023 року він подав рапорт з проханням направити його на лікування у зв`язку з погіршенням стану здоров`я і неможливістю виконання покладених на нього обов`язків.

Разом з цим, дослідженням змісту наявного у справі рапорту від 15 листопада 2023 року судом встановлено, що у ньому відсутні будь-які реєстраційні відмітки як документа вхідної кореспонденції, прийнятого адресатом (такими є, зокрема, дата прийняття документа та номер вхідної кореспонденції).

Вказане свідчить про необґрунтованість тверджень у позові про подання позивачем рапорту від 15 листопада 2023 року до військової частини та, відповідно, отримання такого Військовою частиною НОМЕР_1 .

Водночас, як зазначено у відзиві, Військовою частиною НОМЕР_1 та Військовою частиною НОМЕР_2 не приймались рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 15 листопада 2023 року, оскільки такий фактично до них не надходив, не був зареєстрований.

Зазначеного не було спростовано позивачем. Відповідь на відзив із запереченнями доводів відповідача до суду не подана.

У ході судового розгляду справи позивачем не надано суду належних та достовірних доказів подання рапорту від 15 листопада 2023 року до Військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Наведене унеможливлює визнання судом протиправною бездіяльність відповідачів щодо не розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 від 15.11.2023 про направлення його на лікування у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я.

Отже, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Крім цього, варто зазначити, що пунктом 2.8.12 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України визначено, яким чином необхідно вказати посадову особу, якій адресовано документ.

Так, у разі, коли документ адресується командиру (керівнику) військової частини (установи) або його заступникові, найменування військової частини (установи) входить до складу найменування посади адресата, яке наводиться у давальному відмінку, наприклад: «Командиру військової частини НОМЕР_5 , військове звання, ініціал, прізвище». У разі коли прізвище посадової особи, якій адресується документ, невідоме, дозволяється не вказувати її військового звання, прізвища й ініціалів, наприклад: «Командиру військової частини НОМЕР_5 ».

Проте, всупереч наведеному, адресатом у рапорті від 15 листопада 2023 року вказано «командир взводу» без зазначення інших відомостей про уповноважену посадову особу вищого рівня, яка мала розглянути такий рапорт.

Водночас суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна копія рапорту ОСОБА_1 від 08 серпня 2023 року, в якому чітко зазначено, що такий адресовано командиру Військової частини НОМЕР_1 .

Також судом установлено, що саме командиру Військової частини НОМЕР_1 подавався рапорт командира роти від 16 листопада 2023 року про відсутність ОСОБА_1 під час шикування та необхідність проведення службового розслідування за даним фактом.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що згідно з матеріалами справи Військовою частиною НОМЕР_1 за результатами проведення службового розслідування було встановлено факт самовільного залишення ОСОБА_3 місця дислокації військової частини, у зв`язку з чим його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також зобов`язано заступника командира військової частини НОМЕР_1 організувати направлення повідомлення про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення до відповідного органу досудового розслідування з метою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 №677 від 17 листопада 2023 року ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину з 16 листопада 2023 року.

Частиною другою статті 24 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Зміст наведеної норми вказує на те, що в разі самовільного залишення військовослужбовцем військової частини він вважається таким, що призупинив військову службу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову та, фактично, обрання позивачем неналежного способу захисту порушених, на його думку, прав, адже відсутність позивача в особовому складі Військової частини НОМЕР_1 унеможливить вирішення питання про направлення його на лікування у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, про що він просить суд згідно із заявленими позовними вимогами.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача свідчить про безпідставність позову.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 23 травня 2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ), відповідачі Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Суддя О.П. Лелюк