Справа № 340/9562/23
Суддя: Т.М. КАРМАЗИНА
Дата ухвалення: 2024-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/9562/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить, з урахування уточненої позовної заяви:

- визнати дії командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , у не підписанні рапорту ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами, на підставі ст.26 ч.2 п.г Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - неправомірними;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 - підписати рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами за ч.2 п. г, ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що у зв`язку з сімейними обставинами, а саме хворобою доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змушений був залишити військову службу та здійснювати догляд за донькою, яка є особою з інвалідністю з дитинства. Вказує, що він неодноразово звертався до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби, проте останній відмовляв у прийнятті, тому він звернувся з рапортом до військової частини через ІНФОРМАЦІЯ_2 , де надав документи, які підтверджують підстави звільнення з військової служби відповідно до підпункту Г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Проте поданий позивачем рапорт не розглянутий.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.57).

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог та зазначає, що рапорт ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не надходив. (а.с.60-61)

Ухвалою суду від 20.12.2023 у ІНФОРМАЦІЯ_3 витребувано докази, зокрема зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом трьох днів з дня вручення даної ухвали, подати до суду письмову інформацію та підтверджуючі докази стосовно того, чи звертався ОСОБА_1 (чи в його інтересах адвокат Руссу Надія Олексіївна) до ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо перенаправлення рапорту до Військової частини НОМЕР_1 ; чи перенаправлено такий рапорт та підтверджуючі докази його отримання Військовою частиною НОМЕР_1 ; у разі наявності копію рапорту ОСОБА_1 та доданих до нього документів - надати. (а.с.66-67).

Від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов лист, в якому повідомлено, що рапорт ОСОБА_1 з доданими документами були відправлені до військової частини НОМЕР_1 фельд`єгерсько поштовим зв`язком в/ч НОМЕР_3 . При цьому, вказано, що відповідь з військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 не надходила. (а.с.75).

Ухвалою суду від 04.03.2024 з метою повного та об`єктивного з`ясування обставин у справі, реалізуючи принцип офіційного з`ясування обставин у справі, суд витребував у Військової частини НОМЕР_3 докази на підтвердження отримання Військовою частиною НОМЕР_1 кореспонденції, переданої від ІНФОРМАЦІЯ_6 для направлення в/ч НОМЕР_1 . При цьому, оскільки у суду відсутня можливість встановити місцезнаходження військової частини НОМЕР_3 , суд вважав за доцільне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 направити копію ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 про витребування доказів на адресу Військової частини НОМЕР_3 , а докази надіслання надати до суду. (а.с.91-92)

Так, на виконання вимог даної ухвали суду від військової частини НОМЕР_3 надійшов лист від 21.03.2024 за №2010/26 (а.с.98), в якому повідомлено, що підтвердити отримання військовою частиною НОМЕР_1 кореспонденції, переданої від ІНФОРМАЦІЯ_6 немає можливості, так як військова частина НОМЕР_1 не знаходиться на фельд`єгерсько-поштовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_3 (територіально розміщена в іншому населеному пункті).

Ухвалою суду від 28.03.2024 суд витребував у ІНФОРМАЦІЯ_6 докази (зокрема реєстр поштових відправлень) на підтвердження направлення супровідного листа від 13.07.2023 за вих.№10/7644 з додатками на 14 аркушах командиру військової частини НОМЕР_1 засобами фельд`єгерського зв`язку. (а.с.100-101)

04.04.2024 до суду надійшов лист від військової частини НОМЕР_3 , в якому повідомлено, що 19.07.2023 військова частина НОМЕР_3 за реєстром №42 дійсно отримала службовий лист №10/7644. 19.07.2023 службовий лист №10/7644 був запакований в постпакет № НОМЕР_4 на адресу військової частини НОМЕР_5 Б. 20.07.2023 постпакет №161 відповідно до плану направлення був зданий військовій частині НОМЕР_6 ОСОБА_4 (а.с.106)

У зв`язку з надходженням такої інформації, суд ухвалою від 05.04.2024 зобов`язав військову частину НОМЕР_6 А протягом трьох днів з дня вручення даної ухвали, подати до суду докази на підтвердження отримання військовою частиною НОМЕР_1 кореспонденції, переданої від ІНФОРМАЦІЯ_6 для направлення в/ч НОМЕР_1 , відображеної за порядковим номером 1 у реєстрі №166 від 20.07.2023 р. (номер відправлення 161) (а.с.111-112)

Дослідивши докази і письмові пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26.02.2022 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , про що свідчить військовий квиток серії НОМЕР_7 (а.с.12-17)

13.07.2023 до відповідача через ІНФОРМАЦІЯ_7 направлено, рапорт ОСОБА_1 від 05.07.2023 про його звільнення з військової служби на підставі підпункту Г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з сімейними обставинами необхідністю догляду за донькою, яка є особою з інвалідністю з дитинства. (а.с.36-37, 38). До рапорту додані документи згідно додатку.

Даний рапорт відповідачем не розглянуто, тому не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжує діяти.

Згідно частини першої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За нормами частини третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період. До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України.

За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно частини шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Абзацом 13 частини першої статті 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

ОСОБА_5 , мобілізований та має проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з тим, що його донька є особо з інвалідністю з дитинства.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Отже, підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, є зокрема наявність дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (надалі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Згідно із абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Відповідно до абзацу другого пункту 241 Положення у наказах командирів (начальників) для військовослужбовців, які звільняються з військової служби, можуть бути застосовані такі види заохочення, як оголошення подяки, нагородження грамотою, цінним подарунком, грошовою премією, занесення прізвища військовослужбовця до Книги пошани військової частини.

З огляду на викладене, суд констатує, що за наслідками поданого позивачем рапорту командир військової частини має прийняти рішення (наказ) або про його задоволення або про відмову у його звільненні, із зазначенням відповідних обставин та причин, а також з посиланням на норми чинного законодавства.

Крім того, як свідчать матеріали справи, рапорт позивача вручено уповноваженій особі військової частини НОМЕР_1 (а.с.116), тому доводи відповідача щодо його неотримання є неправдивими.

При цьому суд враховує доводи відповідача, стосовно того, що ОСОБА_1 , не повернувся до місця тимчасового розташування військової частини чи до постійного пункту дислокації, до цього часу, за наслідками чого військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування, та наказом від 12.04.2023 №51-РС позивача увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.31-32, 33-34), однак суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог, про що зазначено раніше, а саме щодо не прийняття рішення (наказу) за результатом поданого позивачем рапорту або про його задоволення або про відмову у його звільненні, із зазначенням відповідних обставин та причин, а також з посиланням на норми чинного законодавства.

Станом на день розгляду справи доказів, що рапорт позивача було розглянуто, або позивач його відкликав, суду не надано.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своєї бездіяльності.

З огляду на викладене, позовні вимоги, підлягають задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_8 щодо не розгляду рапорту від ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Разом з тим, щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача підписати рапорт позивача про звільнення з військової служби, суд зауважує, що не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах Клас та інші проти Німеччини, "Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії, в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Тому у випадку зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача, суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.

Відповідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, суд вважає, що вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача не підлягають задоволенню.

При цьому суд виходить за межі позовних вимог та вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Судові витрати які підлягають стягненню на користь сторін відсутні.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , розглянути рапорт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про звільнення з військової служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА