Справа № 380/4952/24
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 рокусправа № 380/4952/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті одноразової допомоги ОСОБА_1 , як члену сім`ї ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку, який стався 17 червня 2023 року під час виконання посадових обов`язків;

- зобов`язати Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу як члену сім`ї ОСОБА_2 , що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Ухвалою від 11.03.2024 суддя прийняла позовну заяву та відкрила спрощене позовне провадження в адміністративній справі, без повідомлення сторін.

Позивачка вказала відповідачем Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (який є структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області) та вказала - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29.10.2023 позивач звернулася до Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Пенсійний фонд України з заявою про призначення мені страхової виплати у зв`язку зі смертю сина внаслідок нещасного випадку на виробництві. Відповідач листом №30419-31766/С-53/8-1300/23 від 10.11.2023 повідомив про те, що для отримання допомоги у разі смерті потерпілого сина внаслідок нещасного випадку на виробництві необхідно довести, що ми з ним сім`я: Правовий статус дитини згідно з частиною 1 статті б СК України має особа до досягнення нею повноліття. З наведеного випливає, що досягнувши повноліття, особа втрачає статус дитини, а отже вона перестає бути належною до сім`ї своїх батьків. Додатково повідомляємо, то факти які мають юридичне значення встановлюються в судовому порядку відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 01.04.2024 (вх. № 24890), у якому зазначає, що як вбачається з документів, поданих Позивачем до Головного управління, дата народження ОСОБА_2 23.04.2002 згідно свідоцтва про народження від 16.05.2002 серія НОМЕР_1 , тобто у відповідності до приписів частини 1 статті 6 СК України ним втрачено правовий статус дитини. Оскільки, позивачем не надано документів, які б підтверджували сімейні відносини з померлим ОСОБА_2 відповідно до вимог СК України, тому в Головного управління відсутні підстави для призначення одноразової допомоги на сім`ю. Отже, вважаємо, що дії Головного управління щодо відмови позивачу у призначенні страхових виплат (одноразової допомоги) як члену сім`ї ОСОБА_2 у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству України. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Спеціальна комісія з розслідування нещасного випадку, вивчивши і проаналізувавши матеріали розслідування, встановила, що нещасний випадок з диспетчером з випуску Ділянки поштоматів № 1 (Львів) Служби доставки поштоматів № 5 (Львів) Управління логістики поштоматів Департаменту поштоматів Дирекції з обслуговування клієнтів ТОВ «Нова Пошта» ОСОБА_2 стався під час виконання посадових обов`язків. Шляхом голосування згідно пункту 34, та, керуючись підпунктом 2 пункту 52 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337, одноголосно визнала нещасний випадок пов`язаним з виробництвом, про що складено Акт № 2 за формою Н-1/П від 28.09.2023.

Позивачка 29.10.2023 звернулася заявою до відповідача про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю сина внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Листом від 10.11.2023 відповідач повідомив, що за приписами абзацу 3 частини 1 статті З СК України дитина належні до сім`ї своїх батьків тоді, коли спільно з ними не проживає. Правовий статус дитини згідно з частною 1 статті 6 СК України має особа до досягнення нею повноліття. З наведеного випливає, що досягнувши повноліття, особа втрачає статус дитини, а отже вона перестає бути належною до сім`ї своїх батьків.

Позивачка 04.01.2024 звернулася заявою до відповідача про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю сина внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Листом від 02.02.2024 відповідач повідомив, що за приписами абзацу 3 частини 1 статті З СК України дитина належні до сім`ї своїх батьків тоді, коли спільно з ними не проживає. Правовий статус дитини згідно з частною 1 статті 6 СК України має особа до досягнення нею повноліття. З наведеного випливає, що досягнувши повноліття, особа втрачає статус дитини, а отже вона перестає бути належною до сім`ї своїх батьків.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо розгляду її заяви про призначення страхових виплат позивачка звернулася в суд з позовом

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я визначає Закон України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - ЗУ № 1105-XIV).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЗУ № 1105-XIV уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 30 ЗУ № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ЗУ № 1105-XIV у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Відповідно до частини 2 ст. 35 ЗУ №1105-XIV непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є:

1) діти, які не досягли 18 років;

2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;

3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;

4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ №1105-XIV у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:

1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;

2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Позивачка зверталася до відповідача заявою від 04.01.2024 щодо призначення їй страхових виплат у зв`язку з смертю сина внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Згідно з ч.1 ст. 37 ЗУ №1105-XIV для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.

За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник.

Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.

Частиною 2 ст. 37 ЗУ №1105-XIV визначено, що територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:

1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами;

2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;

3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;

4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;

5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;

6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;

7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;

8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;

9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;

10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 ЗУ №1105-XIV потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.

Суд встановив, що відповідач відмовив у призначенні одноразової допомоги передбаченої пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону України №1105 у сумі що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 6 Сімейного Кодексу України ОСОБА_2 втратив правовий статус дитини.

Так, факт родинних відносин позивачки та ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 16.05.2002 Львівським обласним управлінням юстиції, де у графі «мати» записана ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

При цьому суд зазначає, що Закон №1105-XIV не містить визначення сім`ї та її членів.

За такого правового регулювання з урахуванням предмету спору, суд визнає, що Сімейний кодекс України є спеціальним законом який має враховуватись при визначені поняття сім`ї та її членів при вирішенні питання щодо наявності права на отримання допомоги передбаченої Законом № 1105-XIV.

Суд встановив, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З наявних матеріалів справи вбачається, що померлий син ОСОБА_2 проживав разом з нею за однією адресою та мали взаємні права та обов`язки, і позивачка є членом сім`ї загиблого.

Суд зазначає, що за нормами Закону № 1105-ХІV чинними на момент виникнення права на відповідні виплати та на момент звернення до відповідача позивач мала всі підстави для їх нарахування та виплати. Формальна підстава пенсійного органу, зазначена у відмові є необґрунтованою та протиправною.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на одноразову виплату на сім`ю, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у зв`язку зі смертю її сина внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразова допомога відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразова допомога відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві.

4. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 1211,20 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 23.05.2024.

Суддя Кедик М.В.