Справа № 280/3019/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 травня 2024 року Справа № 280/3019/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 01 грудня 2023 року № 98 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29 листопада 2023 року, зарахувавши до загального стажу роботи всі періоди трудової діяльності визначені трудовою книжкою від 02 грудня 1963 року, зокрема періоди з 24 серпня 1972 року по 09 березня 1978 року, з 02 січня 1980 року по 20 квітня 1994 року, з 28 квітня 1994 року по 06 жовтня 1998 року, зарахувавши до загального стажу роботи період трудової діяльності визначений у вкладиші до трудової книжки від 12 вересня 1979 року серія НОМЕР_2 , зокрема період з 02 жовтня 1978 року по 14 вересня 1979 року, зарахувавши до загального стажу роботи період навчання у Запорізькому фармацевтичному інституті з 1958 по 23 червня 1963 року за денною (очною) формою навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 листопада 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду заяви, з урахуванням принципу екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 01 грудня 2023 року № 98, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії, яким їй відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, не відповідає дійсним обставинам справи, що в свою чергу, унеможливлює реалізацію неї конституційного права на призначення пенсії за віком. Позивач зазначає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, яка й надавалась відповідачу з метою призначення пенсії, та в якій зазначено всі необхідні відомості про періоди та характер його роботи, у зв`язку із чим, вважає, що рішення відповідача від 01 грудня 2023 року про відмову в призначенні пенсії належить скасувати як протиправне, а відповідача зобов`язати зарахувати періоди роботи та призначити пенсію за віком. Також зазначає, що внесення записів до трудової книжки належить до компетенції роботодавця, відтак вона не може нести відповідальність за неналежне заповнення трудової книжки. З наведених підстав просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 09 квітня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Також, вказаною ухвалою від ГУ ПФУ в Сумській області, ГУ ПФУ в Запорізькій області (за наявності) витребувано засвідчені належним чином матеріали звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком.

На виконання вимог ухвали судді від 09 квітня 2024 року представником відповідача до суду надано витребувані докази.

29 квітня 2024 року представником ГУ ПФУ в Запорізькій області до суду через особистий кабінет в підсистемі «електронний суд», з порушенням строків, встановлених ухвалою судді від 09 квітня 2024 року, подано пояснення, які містять заперечення проти задоволення позову у зв`язку із неналежним підтвердженням позивачем наявного у неї страхового стажу. У задоволенні позову просить відмовити.

На підставі наявних матеріалів справи судом встановлено такі обставини.

29 листопада 2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначенням пенсії за віком.

З урахуванням принципу екстериторіальності вищезазначена заява передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 98 від 01 грудня 2023 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Згідно вказаного рішення відповідача пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону №1058 становить - 55 років. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону №1058 - 15 років, вік заявника 84 роки 0 місяців 2 дні, страховий стаж особи 10 років 11 місяців 19 днів.

За наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки від 02 грудня 1963 року:

- з 24 серпня 1972 року по 09 березня 1978 року, оскільки наявний запис, який завірено підписом і печаткою, що наказ про звільнення, яким було звільнено заявницю не дійсний, інформація потребує уточнення;

- з 02 січня 1980 року по 20 квітня 1994 року, оскільки в записі на звільнення наявне виправлення підстави (дата наказу), яке не завірене належним чином, що є порушенням Інструкції ведення трудових книжок;

- 28 квітня 1994 року по 06 жовтня 1998 року, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

- вкладиш до трудової книжки від 12 вересня 1979 року серія НОМЕР_2 не взятий до уваги, оскільки згідно пункту 3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок зазначено, що на титульній сторінці трудової книжки повинен міститись відмітка про виданий вкладиш із зазначенням серії і номером вкладиша. Також на титульній сторінці зазначеного вкладиша міститься неповна дата народження заявниці (тільки рік, необхідно надати уточнюючу довідку).

Не погодившись із рішенням пенсійного фонду в частині відмови у призначенні пенсії за віком, та не зарахуванням до її страхового стажу вищезазначених періодів роботи та навчання, позивач звернулась до суду із позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до частин 1-4 статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до пункту 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 року (далі Порядок № 637).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.6 Інструкції №58 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

З оскаржуваного рішення вбачається, що підставою відмови у призначенні пенсії позивачу є відсутність необхідного страхового стажу - не менше 15 років, оскільки до страхового стажу позивача, зокрема, не зараховано: період роботи з 24 серпня 1972 року по 09 березня 1978 року, оскільки наявний запис, який завірено підписом і печаткою, що наказ про звільнення, яким було звільнено заявницю не дійсний, інформація потребує уточнення; період роботи з 02 січня 1980 року по 20 квітня 1994 року, оскільки в записі на звільнення наявне виправлення підстави (дата наказу), яке не завірене належним чином, що є порушенням Інструкції ведення трудових книжок; стаж за вкладишем до трудової книжки від 12 вересня 1979 року серія НОМЕР_2 , оскільки згідно пункту 3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок зазначено, що на титульній сторінці трудової книжки повинен міститись відмітка про виданий вкладиш із зазначенням серії і номером вкладиша, а також у зв`язку із зазначенням на титульній сторінці зазначеного вкладиша міститься неповна дата народження заявниці (тільки рік, необхідно надати уточнюючу довідку).

Зазначені підстави відмови у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи позивача є не обґрунтованими з огляду на таке.

Як вказувалося судом раніше, згідно з пунктом 2.4. Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці, в тому числі і вкладиші до трудової книжки, про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення та інші дані вносяться власником або уповноваженим ним органом.

Отже, відповідальним за ведення трудової книжки та вкладишу до трудової книжки є роботодавець, а не працівник, а тому останній не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

У свою чергу, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відтак, позивач не може нести відповідальність за не завірення роботодавцем виправлень у підставах (датах) наказів, не зазначення роботодавцем у вкладиші до трудової книжки серії та номеру вкладишу, зазначення дати народження та інших відомостей.

При цьому, судом встановлено, що відповідно до записів в трудовий книжці на ім`я ОСОБА_1 від 02 грудня 1963 року:

- 24 серпня 1972 року позивач прийнята на посаду рецептора в аптеку 141 на 0,5 ставки (Наказ № 274 від 24 серпня 1972 року);

- 06 січня 1975 року зарахована на повну ставку на посаду рецептора-контролера (Наказ № 2 від 06 січня 1975 року);

- 03 лютого 1976 року переведена на посаду хіміка -аналітика (Наказ № 3 від 03 лютого 1976 року);

- 09 березня 1978 року звільнена за власним бажанням у зв`язку командировкою чоловіка за кордон (Наказ № 30 від 09 березня 1978 року).

Також в трудовій книжці зазначено, що Наказ № 30 від 09 березня 1978 року визнано недійсним;

- 20 вересня 1979 року прийнято тимчасово на посаду хіміка-аналізатора (Наказ № 16 від 20 вересня 1979 року);

- 02 січня 1980 року зарахована на посаду провізора-технолога постійно (Наказ № 2 від 02 січня 1980 року);

- 20 квітня 1994 року звільнена за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання (Наказ № 85 від 20 квітня 1994 року);

- 28 квітня 1994 року Муніципальне підприємство аптека № 278 м. Туапсе, прийнята на посаду провізора -технолога (Наказ № 19 від 28 квітня 1994 року);

- 06 жовтня 1998 року звільнена за власним бажанням ст. 28 КЗОТ рф (Наказ 23 від 05 жовтня 1998 року).

З вищевикладеного вбачається, що після визнання недійсним наказу № 30 від 09 березня 1978 року, позивач продовжувала працювати в Аптеці 141 до 20 квітня 1994 року включно.

Також, із вкладишу до трудової книжки НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , дата заповнення 12 вересня 1979 року вбачається, що 02 жовтня 1978 року Ісполкомом КП СССР позивач зарахована на місце на командировану посаду фармацевта Радянського Червоного Хреста в м. Аддис-Абеба, Єфіопія (Распорядження 165 від 29 вересня 1978 року).

14 вересня 1979 року позивач звільнена від займаної посади з урахуванням наданої відпустки.

Тобто, періоди роботи позивача з 24 серпня 1972 року по 09 березня 1978 року, з 02 січня 1980 року по 20 квітня 1994 року, а також період з 02 жовтня 1978 року по 14 вересня 1979 року підтверджується відповідними записами у трудовій книжці від 02 грудня 1963 року та вкладиші до трудової книжки від 12 вересня 1979 року серія НОМЕР_2 , копії яких містяться в матеріалах справи.

Також, судом береться до уваги, що з метою надання до органів пенсійного фонду уточнюючих довідок стосовного спірного стажу роботи позивач через свого представника позивача зверталась до державного архіву Запорізької області та Архівного управління Запорізької міської ради, однак у зв`язку із відсутністю документів підприємств, на яких у спірний період працювала позивач, у задоволенні таких заяв відмовлено.

Суд зазначає, що неможливість надати до органу пенсійного фонду уточнюючу довідку щодо періоду, який підтверджений відповідними записами у трудовій книжці, не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні такого періоду роботи до страхового стажу особи.

Таким чином, вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу роботи періоди трудової діяльності з 24 серпня 1972 року по 09 березня 1978 року, з 02 січня 1980 року по 20 квітня 1994 року, з 02 жовтня 1978 року по 14 вересня 1979 року підлягають задоволенню.

Щодо вимог про зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 28 квітня 1994 року по 06 жовтня 1998 року суд зазначає наступне.

З урахуванням спірного в даній справі рішення період роботи з 28 квітня 1994 року по 06 жовтня 1998 року не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Із вказаного приводу суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 2 статті 4 Закону №1058-ІV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно зі статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із статтею 11 зазначеної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України від 11 липня 1995 року №290/95-ВР, визначено, що трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Так, положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

01 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який набрав чинності 23 грудня 2022 року і яким постановила зупинити у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», яка набрала чинності 02 грудня 2022 року, якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Крім того, з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення.

Отже, постанова від 29 листопада 2022 року № 1328 набрала чинності 02 грудня 2022 року, натомість у період роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 04 лютого 2023 року № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо.

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах Пічкур проти України, Ілашку та інші проти Молдови та Росії як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

При цьому за наявності чинних положень Угоди, у період роботи позивача, що гарантували відповідне пенсійне право та соціальний захист, позивач не може нести тягар негативних наслідків у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу для призначення пенсії з 29 листопада 2023 року.

Окрім того, в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Суд зазначає, що денонсація Угоди від 13 березня 1992 року російською федерацією означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань російської федерації у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Отже, період роботи позивача з 28 квітня 1994 року по 06 жовтня 1998 року на території рф повинен враховуватися відповідачем при розрахунку страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Суд зазначає, що період роботи позивача з 28 квітня 1994 року по 06 жовтня 1998 року, підтверджений відповідними записами у трудовій книжці позивача від 02 грудня 1963 року та підлягає зарахуванню до страхового стражу позивача.

Таким чином, матеріали справи містять належні усі передбачені законодавством документи щодо підтвердження стажу, зокрема Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1) та Порядком № 637, які підтверджують спірний стаж позивача.

Суд зазначає, що у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень щодо відмови фізичній особі у реалізації її права на соціальний захист, гарантованого, зокрема, статтею 46 Конституції України, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2019 року у справі № 822/863/16, від 21 листопада 2019 року у справі № 826/5857/16, 16 червня 2020 року у справі № 756/6984/16-а та 11 лютого 2020 року у справі № 816/502/16, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

З огляду на встановлені судом обставини та докази, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні спірних періодів роботи позивача з 24 серпня 1972 року по 09 березня 1978 року, з 02 жовтня 1978 року по 14 вересня 1979 рок, з 02 січня 1980 року по 20 квітня 1994 року, з 28 квітня 1994 року по 06 жовтня 1998 року до страхового стажу.

З огляду на вказане, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 01 грудня 2023 року № 98 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В той же час, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання з 1958 по 1963 рік, оскільки з урахування розрахунку стажу позивача, наданого відповідачем на виконання вимог ухвали судді від 09 квітня 2024 року, період навчання позивача під час розгляду заяви про призначення пенсії за віком від 29 листопада 2023 року зараховано до страхового стажу позивача.

Відповідно до приписів частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до приписів частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За таких обставин, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Сумській області, яким прийнято протиправне рішення на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 01 грудня 2023 року № 98 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29 листопада 2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності, визначені трудовою книжкою від 02 грудня 1963 року, зокрема періоди з 24 серпня 1972 року по 09 березня 1978 року, з 02 січня 1980 року по 20 квітня 1994 року, з 28 квітня 1994 року по 06 жовтня 1998 року, зарахувавши до страхового стажу період трудової діяльності визначений у вкладиші до трудової книжки від 12 вересня 1979 року серія НОМЕР_2 , зокрема період з 02 жовтня 1978 року по 14 вересня 1979 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 22 травня 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов