Справа № 320/11539/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року м. Київ № 320/11539/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Пенсійний фонд України

про стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому позивач з урахуванням уточненого адміністративного позову просить суд стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 453 507, 25 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-О «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві датою, із якої остання була звільна із займаної посади. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві датою, із якої остання була звільнена із займаної посади.

06 грудня 2022 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року по справі №640/15737/22 голова управління Пенсійного фонду України виніс наказ №273-О, згідно якого наказано поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з 06 квітня 2022 року. Проте у цьому наказі не було наказано виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до вимог частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі також КЗпП України), якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Оскільки за наслідками судового розгляду судом прийнято рішення про поновлення позивача на посаді, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також суд залучив до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Пенсійний фонд України і витребував докази по справі від відповідача.

На адресу суду надійшла заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.04.2022 по 26.12.2023 у розмірі 999 081,65 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 року прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог представника ОСОБА_1 з наступними позовними вимогами:

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.04.2022 по 26.12.2023 у розмірі 999 081, 65 грн.

Відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 заяву позивача про збільшення суми позовних вимог від 29.03.2024 повернуто позивачу без розгляду.

До суду від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, представник відповідача зазначив, що оскільки період вимушеного прогулу позивача складається з двох окремих проміжків часу, між якими остання перебувала на роботі та отримувала заробітну плату, відтак середній розмір заробітної плати повинен враховуватись окремо за два останніх календарні місяці перед кожним з періодів вимушеного прогулу. Зазначає, що, з урахуванням статті 27 Закону України «Про оплату праці» розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 становить 602 139,33 грн.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, в якій вказує, що період вимушеного прогулу позивачки, за який на її користь має бути стягнутий середній заробіток, обчислюється з 06.04.2022 (день звільнення) до 26.12.2023 (день поновлення на посаді), а відтак цей період є безперервним проміжком часу, що підтверджується зокрема Наказом Пенсійного фонду України від 25.12.2023 № 424-О про поновлення ОСОБА_1 на посаді. Наголошує на невірному трактуванні відповідачем вимог положень статті 27 Закону України «Про оплату праці» та постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Представником відповідача подано додаткові пояснення щодо розрахунку середньоденної заробітної плати.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

28 грудня 2021 року Пенсійним фондом України прийнято наказ № 322-о «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі оскаржуваний та/або спірний наказ, Наказ №322-о).

Наказом №1264-о від 28 грудня 2021 року «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о «Про звільнення ОСОБА_1 » оголошено наказ Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у зв`язку зі скороченням посади державної служби 28 грудня 2021 року.

Наказом №1289-о від 30 грудня 2021 року «Про внесення змін до наказу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28 грудня 2021 року №1264-о «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о «Про звільнення ОСОБА_1 » наказано внести зміни до вказаних наказів, зокрема, вказано, що датою звільнення вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

Не погодившись з наказом Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о «Про звільнення ОСОБА_1 », позивач оскаржив його до Окружного адміністративного суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року даний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року № 322-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві датою, із якої остання була звільна із займаної посади. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві датою, із якої остання була звільнена із займаної посади.

На виконання вказаного рішення Окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року наказом голови управління Пенсійного фонду України від 06 грудня 2023 року № 273-О ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з 06.04.2022.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У зв`язку з зазначеним наказом Пенсійного фонду України від 28.04.2023 № 157-О, який оголошено наказом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №822-О ОСОБА_1 01.05.2023 звільнено з займаної посади.

Постановою Верховного Суду від 14 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі № 640/15737/22 скасовано і направлено справу на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року апеляційну скаргу Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задоволено частково. Змінено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року в мотивувальній частині. У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року - залишено без змін.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року наказом голови управління Пенсійного фонду України від 25.12.2023 №424-О ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з 06.04.2022.

Позивач вважає, що у зв`язку з поновленням на роботі, має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.04.2022 по 26.12.2023.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частина перша статті 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За приписами частини другої статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною сьомою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З урахуванням вказаних вище вимог законодавства вбачається, що відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення; - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №820/2894/16.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм частини другої статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами стаття 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №821/1678/16.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, при винесенні наказів про поновлення на роботі не було вирішено питання щодо виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до вимог частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України.

Водночас, відповідачем не було здійснено виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 26.01.2023 №2600-0602-8/14440.

Судом встановлено, що період з 06.04.2022 по 26.12.2023, щодо якого звернувся позивач з позовом у даній справі, не відноситься до періоду, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, а є періодом, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Як встановлено судом, відповідач не заперечує наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте не згідний з обрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема періодом вимушеного прогулу.

Суд зауважує, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина 2 статті 235 Кодексу законів про працю України).

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Для правильного вирішення спору необхідно встановити період перебування позивача у вимушеному прогулі.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року визнано протиправним та скасовано наказ Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві датою, із якої остання була звільна із займаної посади.

Наказом голови управління Пенсійного фонду України від 06 грудня 2023 року №273-О ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з 06.04.2022.

Відтак, період вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням позивачки слід відраховувати з 06.04.2022.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року наказом голови управління Пенсійного фонду України від 25.12.2023 № 424-О ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з 06.04.2022.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 26.12.2023 № 2802-О оголошено ОСОБА_1 наказ від 25.12.2023 №424-О.

Відтак, останнім днем перебування позивача у вимушеному прогулі до прийняття наказу є 26.12.2023.

З дня, наступного за звільненням позивача 06.04.2022 по час поновлення позивача на роботі, кількість робочих днів склала 450 робочих днів.

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про розрахунок середньоденної заробітної плати, середньоденна заробітна плата позивача склала 2 597,41 грн.

Відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України щодо розрахунку норм тривалості робочого часу на 2022 рік та з урахувань змін у законодавстві про працю під час дії воєнного стану кількість робочих днів становить: у квітні (з 06.04.2022 по 30.04.2022 включно) - 18 днів, у травні (повний місяць) - 22 дні, у червні (повний місяць) - 22, у липні (повний місяць) - 21, у серпні (повний місяць) - 23, у вересні (повний місяць) - 22, у жовтні (повний місяць) - 21, у листопаді (повний місяць) - 22, у грудні (повний місяць) - 22.

У 2023 році кількість робочих днів становить: у січні (повний місяць) - 22 дні, у лютому (повний місяць) - 20, у березні (повний місяць) - 23, у квітні (повний місяць) - 20, у травні (повний місяць) - 23 дня, у червні (повний місяць) - 22, у липні (повний місяць) - 21, у серпні (повний місяць) - 23, у вересні (повний місяць) - 21, у жовтні (повний місяць) - 22, у листопаді (повний місяць) - 22, у грудні (з 01.12.2023 по 26.12.2023 включно) - 18.

Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1166 161,50 грн (450*2591,47 грн).

Проте, як було зазначено судом вище, у період з 07.12.2022, тобто з дати поновлення позивачки на підставі рішення суду першої інстанції від 02.12.2022 у справі № 640/15737/22, яке до набрання ним законної сили було допущено до негайного виконання в частині поновлення на посаді, по 01.05.2023, тобто дати, коли позивачку було звільнено у зв`язку з скасуванням на той час рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та отримала дохід у розмірі 167 079, 85 грн.

Відтак, з урахуванням проведених виплат, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 999 081,65 грн. (1 166 161,5 грн. - 167 079, 85 грн.).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

В силу положень пунктів 2,3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги належать до задоволення.

Враховуючи вищенаведені норми процесуального закону, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 46 646,46 грн. слід допустити до негайного виконання.

Керуючись статями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2 Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.04.2022 по 26.12.2023 у розмірі 999 081, 65 грн. (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч вісімдесят одна гривня 65 копійок), з відповідним відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

3. Допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 46 646,46 грн. (сорок шість тисяч шістсот сорок шість гривень 46 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.