Справа № 300/1941/24
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" травня 2024 р. справа № 300/1941/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська до Івано-Франківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій, -
ВСТАНОВИВ:
Керівник Окружної прокуратури міста Івано-Франківська звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківської міської ради, яка полягає у непроведенні реєстрації права власності на закінчені будівництвом об`єкти у результаті реконструкції майнового комплексу котельні по вул. Тролейбусна, 40а в місті Івано-Франківську;
- зобов`язати Івано-Франківську міську раду вчинити дії щодо реєстрації права власності на закінчені будівництвом об`єкти у результаті реконструкції майнового комплексу котельні по вул. Тролейбусна, 40а в місті Івано-Франківську.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
На території Івано-Франківської міської ради по вул. Тролейбусна, 40а, м. Івано-Франківськ знаходиться майновий комплекс котельні.
Відповідно до акту передачі від 14.01.1983 котельню передано від Івано-Франківського заводу ТОС на баланс ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (а.с.30).
Згідно з рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.11.2003 №461 вирішено оформити право комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська на майновий комплекс котельні на вул. Тролейбусна, 40а, м. Івано-Франківськ, який перебуває на праві повного господарського відання ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (а.с.63).
У свідоцтві про право власності від 03.12.2003, видане Івано-Франківським міським управлінням житло-комунального господарства, зазначено, що котельня з прибудовою 815,5 кв.м. перебуває у комунальній власності Івано-Франківської міської ради (право повного господарського відання ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (а.с.31).
Відповідно до інформаційної довідки №369519255 від 12.03.2024 право комунальної власності Івано-Франківської міської ради на майновий комплекс котельні по вул. Тролейбусна, 40а, м. Івано-Франківськ (право повного господарського відання-ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» зареєстровано 03.12.2003 на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 03.12.2003, Івано-Франківське МУЖКГ (а.с.27).
Надалі здійснювалася реконструкція майнового комплексу, про що свідчать наступні документи.
Відповідно до акту готовності до експлуатації виконувалися будівельно-монтажні роботи у період з жовтня 2012 року по березень 2013 року по влаштуванню когенераційної установки на території діючої котельні на вул. Тролейбусна, 40а, м. Івано-Франківськ. Вважати закінчений будівництвом об`єкт готовим до експлуатації (а.с.35).
Актом від 31.07.2013 об`єкт - когенераційна установка на території діючої котельні на вул. Тролейбусна, 40а, прийнято комісією та введено в експлуатацію (а.с.36).
Між ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» та ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» укладено договір від 18.12.2017 №175/17-383 на виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна за адресою вул. Тролейбусна, 40а, м. Івано-Франківськ (а.с.80).
Відповідно до технічного паспорту на об`єкт майновий комплекс по вул. Тролейбусна, 40а, м. Івано-Франківськ, виготовлений ОКП «Івано-Франківськ ОБТІ» станом на 22.01.2018, майновий комплекс складається із будинків, допоміжних будівельних споруд та споруд, загальна площа яких становить 2052 кв. м. у числі будівлі, позначені буквами: «А» котельня площею 722,2 кв.м; «А» - прибудова площею 134,3 кв.м; «А2» прибудова площею 56,8 кв.м; «АЗ» - прибудова площею 32,6 кв.м. «А4» навіс площею 18,0 кв.м; «Б» тепловий пункт площею 44,6 кв.м; «В» відкритий розподільчий пристрій площею 29,4 кв.м; «Г» когенераційна установка площею 70,8 кв.м: «Д» склад палива площею 832,2 кв.м; «Е» пилорама площею 78,3 кв.м; «Є» допоміжна будівля площею 32,8 кв.м.
Таким чином, окружною прокуратурою міста Івано-Франківськ виявлено порушення вимог чинного законодавства шляхом користування будівлею без державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів, у зв`язку із чим скеровано листи від 26.08.2022 №09.50-70-3951ВИХ-22, від 02.02.2024 №09.50-69-707ВИХ-24 про вжиття заходів щодо реєстрації права власності на нерухоме майно площею 770,2 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с.22,24).
Листами від 16.09.2022 №09/01-09/2729 та від 12.02.2024 №09/01-09/577 Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради повідомив про те, що після внесення у встановленому законодавством порядку відомостей про технічну інвентаризацію реконструйованої котельні на вул. Тролейбусній, 40а до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, відповідними структурними підрозділами будуть вчинені дії щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на котельню на вул. Тролейбусна, 40а (а.с.23,25).
Представник позивача зазначає, що з боку Івано-Франківської міської ради жодних заходів, спрямованих на усунення виявлених порушень не вжито.
У зв`язку з цим, з метою захисту інтересів держави, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-V1І «Про прокуратуру» та статтею 53 КАС України.
Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 23 цього Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Правові основи управління об`єктами державної власності визначає Закон України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 № 185-V (далі Закон № 185-V). Згідно зі статтею 1 цього Закону управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Як зазначено у частині 1 статті 3 Закону № 185-V одним із об`єктів управління державної власності є державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій.
Частинами четвертою, п`ятою статті 53 КАС України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.
При вирішенні справи суд бере до уваги, що інтереси держави є оціночним поняттям, а тому прокурор в кожному конкретному випадку самостійно визначає порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Ураховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.12.2019 у справі №920/121/19, суд зазначає, що поняття «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (відповідна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).
Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.
З наведеного слід зауважити, що інтереси держави спрямовані на забезпечення гарантій державної влади та ефективного функціонування її інститутів та органів задля захисту та реалізації прав і свобод територіальних громад.
За таких обставин у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, який полягає у необхідності дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності у сфері майнових правовідносин, та, як наслідок, реалізації державних гарантій щодо захисту права власності. Отже, суд вважає наявні передбачені частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді.
Матеріалами справи підтверджено, що у Івано-Франківської міської ради на праві комунальної власності (право господарського відання - ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго») перебуває майновий комплекс котельні загальною площею 815,5 кв.м.
Однак, відповідачем після проведення реконструкції котельні не зареєстровано право власності на об`єкти, які здані в експлуатацію в результаті проведеної реконструкції, з цього приводу суд зазначає про таке.
Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Комунальна власність одна з трьох форм власності, поряд з державною та приватною. Також, поряд з державною власністю -це одна з двох форм публічної власності. За своєю суттю комунальна власність є колективною.
У статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.
Органи місцевого самоврядування з огляду на ч. 1, 5 ст. 15 Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону; від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Відповідно до пункту 31 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради вправі приймати рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення цих повноважень та умов їх здійснення.
Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. До відання виконавчих органів, зокрема міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (пункт 1 статті 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Так, частиною другою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій територіальної громади.
Згідно із ч. 1 ст. 73 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Крім того, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (ч. 5 ст. 60 Закону № 280/97-ВР).
З аналізу наведених норм встановлено, що відповідний орган місцевого самоврядування уповноважений визначати юридичну долю об`єктів, що розташовані на земельних ділянках комунальної власності.
Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. До об`єктів нерухомого майна Цивільним України кодексом віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376). Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об`єктами нерухомого майна є: житлові будинки, квартири, будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення (стаття 5).
Також нормами ч. 1 ст. ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 1 статті 5 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до згаданого Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.
У Державному реєстрі прав відповідно до статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.
Відповідно до частини третьої статті 182 Цивільного кодексу України ухилення від реєстрації права на нерухомість, окрім іншого, можуть бути оскаржені до суду.
Судом встановлено, що Івано-Франківська міська рада є власником майнового комплексу котельні по АДРЕСА_1 , площею 815,5 кв. м, право власності, на яке зареєстровано 03.12.2003.
Надалі на підставі дозвільних документів здійснювалася реконструкція майнового комплексу котельні, після завершення якої площа котельні значно збільшилася, та становить в загальній сукупності 2052 кв.м., що підтверджується технічним паспортом від 22.01.2018, виданим ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації.
Відповідно до пункту 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 №461, датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.
05.10.2018 складено Акт прийманняздачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів, які пройшли випробування та здані в експлуатацію 16.04.2018.
Однак, протягом тривалого часу з моменту здачі котельні по АДРЕСА_1 у експлуатацію, Івано-Франківська міська рада не зареєструвала право власності на об`єкти в результаті проведеної реконструкції.
Згідно з Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 (далі-Порядок) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 Цивільного кодексу України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом.
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про технічні характеристики такого закінченого будівництвом об`єкта, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
У разі коли закінчений будівництвом об`єкт у результаті нового будівництва є складовою частиною будинку, будівлі, споруди (квартира, гаражний бокс, машиномісце, інше житлове та нежитлове приміщення), яка після прийняття об`єкта в експлуатацію є самостійним об`єктом нерухомого майна, відомості про прийняття в експлуатації та про присвоєння адреси отримуються щодо будинку, будівлі або споруди, складовою частиною яких є такий об`єкт, а щодо відповідної складової частини будинку, будівлі, споруди - відомості про присвоєння адреси такій частині.
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті реконструкції проводиться також за наявності відомостей про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт відповідно до законодавства до проведення його реконструкції.
Підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт є відсутність однієї і більше відомостей, передбачених цим пунктом, крім випадків, передбачених пунктами 78, 79 та 80 цього Порядку.
Пунктом 78 Порядку передбачено, що Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у разі прийняття його в експлуатацію до запровадження єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, що є невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності, проводиться за наявності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію такого об`єкта, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Такий документ за наданими заявником у заяві реквізитами та відомостями про суб`єкта, що здійснював прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, отримується державним реєстратором шляхом звернення до відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
З наведеного суд дійшов висновку, що до впровадження реєстру документів реєстрація права власності на об`єкт, у разі прийняття його в експлуатацію, здійснюється на підставі документа, що засвідчує його прийняття в експлуатацію та такі відомості отримуються державним реєстратором шляхом звернення до органу місцевого самоврядування.
При цьому суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності» від 07.01.2017 №1817-VIII у Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» з 10.06.2017 пункт 7 частини першої у статті 7 щодо Управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом, викладено в такій редакції: 7) надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів: виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад (крім міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, та міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч) - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), розташованих у межах відповідних населених пунктів; виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч, структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованих у межах відповідних населених пунктів; центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідної електронної системи у сфері будівництва єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, інформації (відомостей) про відновлення декларації про початок виконання будівельних робіт.
Пункт 7 ч. 1 ст. 7 Закону №3038 викладено: «Відомості про надані містобудівні умови та обмеження підлягають внесенню до реєстру містобудівних умов та обмежень, який веде відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури. Порядок ведення реєстру містобудівних умов та обмежень визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. Доступ користувачів до даних реєстру містобудівних умов та обмежень здійснюється безоплатно через офіційний веб-сайт уповноваженого органу містобудування та архітектури».
Пункт 8 ч. 1 ст. 7 ст. 36 Закону №3038-VI викладено в такій редакції: «Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника, на виконання приписів головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або за рішенням суду».
Відповідно до п. 1 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності» від 07.01.2017 №1817-VIII, даний Закон набирає чинності через чотири місяці з дня його опублікування.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку надання адміністративних послуг у сфері будівництва та створення єдиної державної електронної системи у сфері будівництва» від 17.10.2019 №199-IX, який набув чинності з 01.12.2019, відповідно до підпункту 4 та 5 пункту 11 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №199-IX, Кабінету Міністрів України доручено забезпечити протягом восьми місяців з дня набрання чинності цим Законом прийняття Порядку ведення єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом у частині функціонування єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та протягом десяти місяців з дня набрання чинності цим Законом - приведення міністерствами та іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом (у частині положень, що стосуються функціонування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №565-р «Про затвердження плану заходів щодо створення та запровадження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва» затверджено План заходів щодо створення та запровадження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, що додається та відповідно до підпункту 12 пункту 2 Плану заходів щодо прийняття нормативно-правових актів у сфері будівництва у строк до 15.12.2020 розроблення проектів наказів Мінрегіону щодо визнання такими, що втратили чинність, у тому числі наказу Мінрегіону від 31 травня 2017 р. № 135 «Про затвердження Порядку ведення реєстру містобудівних умов та обмежень», наказу Мінрегіону від 24 червня 2011 р. №92 «Про затвердження Порядку ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів».
Отже, відповідно до Закону №199-IX з 1 грудня 2020 року запроваджено Єдину державну електронну систему у сфері будівництва. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 565-р затверджено План заходів щодо створення та запровадження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
Єдина державна електронна система у сфері будівництва - єдина інформаційно-телекомунікаційна система у складі містобудівного кадастру, що забезпечує створення, перегляд, відправлення, прийняття, збирання, внесення, накопичення, обробку, використання, розгляд, зберігання, захист, облік та надання інформації у сфері будівництва, а також електронну взаємодію між фізичними та юридичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, центрами надання адміністративних послуг, з метою отримання визначених цим Законом послуг у сфері будівництва (стаття 22-1 Закону №3038-VI).
Передумовою запуску системи стало прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.2020 №559 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо запровадження першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва», що регулює технічні та організаційні аспекти першої черги впровадження системи.
Відповідно, з 1 грудня 2020 року мала діяти Єдина державна електронна система у сфері будівництва та до цього часу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №559 з 6 липня по 30 листопада 2020 року діяв експериментальний проект щодо запровадження першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі - експериментальний проект), затверджено Порядок ведення першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва під час реалізації експериментального проекту.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №559 доручено Міністерству розвитку громад та територій забезпечити:
1) наповнення першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва інформацією про: органи державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду - до 6 липня 2020 р.; уповноважені органи містобудування та архітектури - до 10 липня 2020 р.; відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, - до 10 липня 2020 р.; розгляд звернень щодо погодження обґрунтованих відхилень від будівельних норм - до 10 липня 2020 р.; суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, - до 15 липня 2020 р.; експертні організації, що проводять експертизу проектної документації на будівництво об`єктів, - до 15 липня 2020 р.; саморегулівні організації у сфері архітектурної діяльності та делегування їм повноважень щодо проведення професійної атестації відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, до 15 липня 2020 р.;
2) проведення до 20 липня 2020 р. первинної автентифікації відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, під час реєстрації в електронних кабінетах із залученням саморегулівних організацій у сфері архітектурної діяльності, органів із сертифікації персоналу;
3) опублікування на порталі першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відомостей про початок використання першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва органами місцевого самоврядування, виконавцями окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, та суб`єктами господарювання.
Рекомендувати уповноваженим органам містобудування та архітектури забезпечити внесення до першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва містобудівних умов та обмежень, будівельних паспортів, які видані до запровадження такої електронної системи.
Відповідно до Закону №199-IX від 17.10.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку надання адміністративних послуг у сфері будівництва та створення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва», який набув чинності з 01.12.2019, згідно з пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" у Законі №3038-VI щодо застосування статті 22-1 про Єдину державну електронну систему у сфері будівництва зазначено, що статті 22-1-22-4, 26-1, 26-2, 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не застосовуються з 1 грудня 2019 року по 30 листопада 2020 року, крім пунктів 1, 2, 11 частини другої статті 22-2, частини другої статті 22-4, пунктів 1, 8 частини другої та частини одинадцятої статті 26-1, пунктів 1, 2, 10 частини восьмої статті 26-2 зазначеного Закону, які не застосовуються з 1 грудня 2019 року по 30 листопада 2021 року.
Тобто, з 01.12.2020 у сфері містобудівної діяльності, відповідно до Закону №3038-VI починає діяти ст. 22-1 щодо Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, яка є єдиною інформаційно-телекомунікаційною системою у складі містобудівного кадастру, що забезпечує створення, перегляд, відправлення, прийняття, збирання, внесення, накопичення, обробку, використання, розгляд, зберігання, захист, облік та надання інформації у сфері будівництва, а також електронну взаємодію між фізичними та юридичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, центрами надання адміністративних послуг, з метою отримання визначених цим Законом послуг у сфері будівництва.
Згідно з ч. 2 ст. 22-1 Закону №3038 електронна система складається з: 1) Реєстру будівельної діяльності; 2) електронного кабінету користувача електронної системи (далі - електронний кабінет); 3) порталу електронної системи.
Невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності є єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.
У електронній системі використовуються класифікатори, довідники, словники та бази даних, які ведуться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування, а також державні та галузеві класифікатори, довідники, словники та бази даних, які ведуться іншими центральними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Частиною 5 ст. 22-1 Закону №3038 передбачено, що електронна система створюється та функціонує за такими принципами, у тому числі: 1) автоматизації процесів створення, прийняття, збирання, накопичення, обробки, обліку та надання інформації (даних) у сфері будівництва; 4) обов`язковості внесення до електронної системи інформації (даних), визначеної частиною першою статті 22-2 цього Закону, змін до неї; 7) гарантування державою в особі держателя електронної системи об`єктивності, актуальності, достовірності, повноти та захищеності інформації (даних), яка міститься в електронній системі, від несанкціонованих змін; 8) відповідальності суб`єктів, що здійснюють внесення інформації (даних) до електронної системи, за достовірність та повноту внесених даних.
Пункт 11 ст. 22-1 Закону №3038-VI визначає, що якщо інформація та документи, що підлягають внесенню до електронної системи, внесені до неї, такі інформація та документи вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо інформація та документи, що підлягають внесенню до електронної системи, є недостовірними і були внесені до неї, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або повинна була знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо інформація та документи, що підлягають внесенню до електронної системи, не внесені до неї, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або повинна була знати ці відомості.
Відповідно з 01.12.2020 починають діяти положення ст. 22-1 Закону №3038-VI щодо Реєстру будівельної діяльності, який є компонентом електронної системи, забезпечує створення, збирання, накопичення, обробку, захист, облік такої інформації, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 22-2 вказаного Закону: інформації про об`єкти будівництва та закінчені будівництвом об`єкти, у тому числі: проектну документацію на будівництво об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, затверджену в установленому порядку; відомості про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктам будівництва та закінченим будівництвом об`єктам; документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт.
Згідно ч. 2 ст. 22-2 Закону №3038-VI, з 01.12.2020 з використанням Реєстру будівельної діяльності створюються такі електронні документи (крім документів, які містять відомості, що становлять державну таємницю) та здійснюються такі дії, зокрема: 9) дозвіл на виконання будівельних робіт, зміни до нього, повідомлення про відмову в його наданні та анулювання дозволу, внесення відомостей про припинення права на виконання підготовчих та будівельних робіт; 14) присвоєння, зміна, коригування, анулювання адреси об`єкта будівництва та об`єкта нерухомого майна.
Відповідно, з 01.12.2021 починають діяти положення п. 1, 2, 11 ч. 2 ст. 22-2 Закону №3038-VI, а саме, з використанням Реєстру будівельної діяльності створюються такі електронні документи (крім документів, які містять відомості, що становлять державну таємницю) та здійснюються такі дії, у тому числі: 1) містобудівні умови та обмеження, зміни до них, відмова у їх наданні, скасування містобудівних умов та обмежень; 2) технічні умови, зміни до них, відмова у їх наданні, скасування чи анулювання технічних умов, змін до них; 3) ліцензія на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, зміни до неї (у тому числі зміни до переліку видів робіт), відмова у її наданні, переоформлення, відмова в переоформленні, анулювання ліцензії; 11) інвентаризаційна справа, матеріали технічної інвентаризації, технічні паспорти об`єктів незавершеного будівництва, закінчених будівництвом об`єктів та їхніх частин (житлових та нежитлових приміщень), зміни до них.
У даній статті 22-2 Закону №3038-VI зазначено, що створення документів та проведення дій, визначених цією частиною, з використанням Реєстру будівельної діяльності здійснюються особами, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про видачу відповідних документів та вчинення відповідних дій.
Документи/дії, визначені цією частиною, створюються/проводяться шляхом внесення запису до Реєстру будівельної діяльності з присвоєнням реєстраційного номера в цьому реєстрі. Документи/дії, створені/здійснені без використання Реєстру будівельної діяльності, є недійсними (крім документів, які містять відомості, що становлять державну таємницю).
Згідно ч.4 ст.22-2 Закону №3038-VI документи, створені за допомогою Реєстру будівельної діяльності, у паперовій та електронній формах мають однакову юридичну силу.
З огляду на викладене вище, експериментальний проект діяв з 20.07.2020 до 30.11.2020, на постійній основі Електронна система запрацювала з 01.12.2020.
Крім цього, постановою КМУ від 12.05.2023 №488 «Деякі питання проведення технічної інвентаризації» передбачено, що створені до запровадження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва інвентаризаційні справи, матеріали технічної інвентаризації вносяться до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва фізичними особами - підприємцями та юридичними особами, які відповідно до частини другої статті 39-3 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності проводять технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, згідно з Порядком ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 р. № 681 Деякі питання забезпечення функціонування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (Офіційний вісник України, 2021 р., № 55, ст. 3401).
Відповідно до пункту 7 постанови КМУ ВІД 23.06.2021 №681 «Деякі питання забезпечення функціонування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва» (далі - Постанова від 23.06.2021 №681) рекомендовано органам місцевого самоврядування забезпечити внесення до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва містобудівних умов та обмежень, будівельних паспортів, які видані до запровадження такої електронної системи.
Пунктом 9 Постанови від 23.06.2021 №681 встановлено, що до введення в дію Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва в частині створення інвентаризаційних справ, матеріалів технічної інвентаризації, технічних паспортів закінчених будівництвом об`єктів та їх частин (житлових та нежитлових приміщень), об`єктів незавершеного будівництва, укладення електронних договорів про проведення технічної інвентаризації та вчинення інших дій щодо цих документів з 1 серпня 2021 р.:
фізичні особи - підприємці або юридичні особи, які відповідно до частини другої статті 39-3 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності проводять технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, вносять до електронного кабінету користувача Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відомості про проведену технічну інвентаризацію об`єкта нерухомого майна.
Однак, відповідачем не обґрунтовано, що стало перешкодою для внесення таких відомостей до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та які заходи вчинялися задля вчинення таких дій, чим і допущено протиправну бездіяльність.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що Івано-Франківська міська рада, яка уповноважена управляти комунальним майном, несе обов`язок щодо державної реєстрації в установленому порядку права власності територіальної громади та належного оформлення правовстановлюючих документів на об`єкти права власності територіальної громади, оскільки така бездіяльність може призвести до нецільового використання котельні по вул. Тролейбусна, 40а, м. Івано-Франківськ, або її вибуття з управління громади, що суперечить інтересам держави.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.03.2024 у справі № 300/3657/22 дійшов висновку, що відповідач повинен здійснити юридично значимі дії щодо оформлення права власності на об`єкт, оскільки такий об`єкт за відсутності реєстрації у Державному реєстрі речових прав, у розумінні закону фактично залишається безхазяйним майном.
Крім того, без реєстрації права комунальної власності орган місцевого самоврядування не може реалізовувати функції власника, в тому числі звертатись до суду в разі самовільного зайняття вказаного нерухомого майна чи вчинення інших протиправних дій, якими порушуються інтереси територіальної громади..
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 31.03.2021 у справах № 9901/347/20, від 01.07.2021 у справі № 9901/116/20, від 01.09.2022 у справі № 990/46/22, та від 08.09.2022 у справі № 9901/276/19 неодноразово зазначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
З урахуванням викладеного, суд зазначає про протиправну бездіяльність відповідача щодо забезпечення реєстрації права комунальної власності на вказане нерухоме майно, а тому вважає за необхідне зобов`язати відповідача вжити заходів щодо проведення державної реєстрації права власності на об`єкти комунальної власності.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Під час розгляду справи відповідач не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, які спростовували б твердження позивача.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Відносно розподілу судових витрат суд зазначає, що прокурор у даному випадку, звертаючись до суду з позовом, діяв як посадова особа органу державної влади, виступаючи в інтересах Держави Україна.
Відповідно до матеріалів справи підставою для звернення прокурора до суду слугувало не вчинення відповідачем дій щодо організації благоустрою населеного пункту, що прямо передбачено Законом №2807-IV.
Згідно частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час задоволення позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Прокурор у даній справі є суб`єктом владних повноважень та виконує функції з представництва інтересів держави у суді, а тому суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано доказів понесених витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, то судові витрати до стягнення з відповідача не належать.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківської міської ради, яка полягає у непроведенні реєстрації права власності на закінчені будівництвом об`єкти у результаті реконструкції майнового комплексу котельні по АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження

Суддя Гомельчук С.В.