Справа № 742/1590/24
Суддя: Коваленко А. В.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/25/24
Єдиний унікальний № 742/1590/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суду в складі головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань Риндя Л.А., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліцїї в Чернігівській області про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

12 березня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить поновити строк звернення до суду із даним позовом та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 562286 від 10.02.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Свої вимоги аргументує тим, що 10.02.2024 року поліцейським відділу реагування патрульної поліції Прилуцького районного відділу поліції сержантом поліції Плющ Артемом Геннадійовичем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №562286 щодо ОСОБА_1 , згідно якої на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а саме за те, що 10.02.2024 року о 00 год. 08 хв. в м.Прилуки на перехресті вулиць Миколаївська та Земська водій ОСОБА_1 керував ТЗ Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , та при цьому не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані посвідчення водія та реєстраційний документ на ТЗ.

Вказаний адміністративний позов подається поза межами строків оскарження з поважних, не залежних від ОСОБА_1 причин, оскільки про наявність вищевказаної постанови він дізнався лише 08.05.2024 року, адже засобами поштового зв`язку таку не отримував, та і не міг отримати, оскільки за адресою по АДРЕСА_1 не проживав та не був зареєстрованим.

Як вбачається з відео з бодікамери №/21, працівником поліції зафіксовано розмову з ОСОБА_1 , де останній перебуває у транспортному засобі на пасажирському сидінні, двигун автомобіля при цьому вимкнений, та категорично заперечує факт керування ним транспортним засобом.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, у зв`язку з чим в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а тому постанова серії ББА №562286 від 10.02.2024 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

01.04.204 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній заперечує проти задоволення позову .

Відзив аргументований тим, що з відеозапису долученого до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та не пред`явив на вимогу працівників поліції посвідчення водія, а тому в його діях мається склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 12.03.2024 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи на 11 год.30 хв. 01 квітня 2024 року.

01.04.2024 року відкладено розгляд справи в зв`язку з неявкою учасників провадження нв 14 год 00хв. 22.05.2024 року.

ІІІ. Позиції сторін.

В судове засіданні позивач та його представник не з`явилися, але від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі в судовому засідання не з`явилися , але скористалися правом надати відзив на позовну заяву.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ББА №562286 від 10.02.2024 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу розміром 425 гривень.

Відповідно до постанови , що 10.02.2024 року о 00 год. 08 хв. в м.Прилуки на перехресті вулиць Миколаївська та Земська водій ОСОБА_1 керував ТЗ Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , та при цьому не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані посвідчення водія та реєстраційний документ на ТЗ, чим порушив вимоги п.2.1 А , Б Правил дорожнього руху.

З відеозапису з відео реєстратора службового автомобіля поліції та бодікамери долученого до матеріалів справи, який являється додатком до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що працівники поліції 10 лютого 2024 року близько 00 год. 06 хв. за допомогою проблискових маячків зупинили автомобіль Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Земська в м.Прилуки Чернігівської області. Після зупинки на передньому пасажирському сидінні виявлено особу ОСОБА_1 , який заперечував, що керував автомобілем. Проте, в салоні автомобіля жодної особи не було, після зупинки поліцейськими автомобіля, жодна особа салон авто не залишала та не виходила. При спілкуванні поліцейські зверталися до водія з вимогою надати на огляд посвідчення водія та свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу та вказували на ознаки сп`яніння у водія. Особа не заперечувала факт вживання алкоголю, та відмовилася надати документи і пройти обстеження на стан сп`яніння , аргументуючи це тим, що він не керував транспортним засобом.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

У частині першій статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Основного Закону України). Аналогічний припис закріплено у частині першій статті 6 КАС України. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частина друга статті 6 КАС України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен бути якісним, щоби виключити будь-який ризик свавілля.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч. 1ст. 126 КУпАП

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Більше того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04

Відповідно до п.п. 1,3,8 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 року по справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а)посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії ; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон).

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що матеріали справи не містять доказів порушення ним ПДР, оскільки такі його твердження спростовуються дослідженою в судовому засіданні постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, так і відеозаписом з відео реєстратора службового автомобіля та боді-камери з яких вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом і на вимогу працівників поліції відмовився надати посвідчення водія та технічний паспорт.

Інших доказів, які б свідчили про порушення працівниками поліції вимог законодавства, які можуть бути підставою для скасування постанов матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду в зв`язку з порушенням строків звернення до суду, суд вважає, що дане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки матеріали справи не містять доказів про оголошення протоколу позивачу і відмови останнього отримувати його, а отже клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 77, 241-246, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовною заявою.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліцїї в Чернігівській області про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Анатолій КОВАЛЕНКО