Справа № 140/4040/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/4040/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Ковельської окружної прокуратури до Волинської обласної державної (військової) адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ковельської окружної прокуратури звернувся із позовною заявою до Волинської обласної державної (військової) адміністрації про визнання протиправною бездіяльності щодо невчинення заходів з виготовлення документації щодо встановлення меж та режиму використання території пам`ятки археології місцевого значення «Городище та поселення» XI-XIV ст. (смт Шацьк, урочище «Сад», охоронний номер 2001-Вл), а також не внесення відомостей про межі та режими використання території пам`ятки археології місцевого значення «Городище та поселення» XI-XIV ст. (смт Шацьк, урочище «Сад», охоронний номер 2001-Вл), до Державного земельного кадастру; зобов`язання відповідно до вимог чинного законодавства України вчинити дії, спрямовані на виготовлення документації щодо встановлення меж та режиму використання території пам`ятки археології місцевого значення «Городище та поселення» XI-XIV ст. (смт Шацьк, урочище «Сад», охоронний номер 2001-Вл), а також на внесення відомостей про межі та режими використання території пам`ятки археології місцевого значення «Городище та поселення» XI-XIV ст. (смт Шацьк, урочище «Сад», охоронний номер 2001-Вл), до Державного земельного кадастру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Ковельською окружною прокуратурою під час вивчення стану використання земельних ділянок на території Шацької селищної територіальної громади виявлено факт порушення законодавства у сфері охорони культурної спадщини, зокрема, не виготовлення документації із землеустрою на земельні ділянки, на яких розташовані пам`ятки археології.

Згідно інформації Ковельської районної військової (державної) адміністрації від 30.01.2024 за №265/29/2-24 та Шацької селищної ради від 31.01.2024 за №213/04-33/2-24 пам`ятка археології «Городище та поселення» ХІ-XIV ст розташована за межами населених пунктів; межі земельної ділянки, на якій розташоване пам`ятка «Городище та поселення» не визначені; документація із землеустрою на земельну ділянку під пам`яткою «Городище та поселення» не розроблена.

При цьому, у цих інформаціях також зазначено, що межі земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка «Городище та поселення» будуть встановлені в ході робіт по розробленню Комплексного плану просторового розвитку території Шацької селищної територіальної громади згідно рішення Шацької селищної ради від 04.10.2021 №14/44 «Про розроблення Комплексного плану просторового розвитку території Шацької селищної територіальної громади».

Разом з тим, станом на даний час такий план не розроблений та не затверджений, як наслідок, межі відповідної земельної ділянки не встановлені.

Також за результатами опрацювання відомостей веб-сайту «Prozorro» з`ясовано, що органом місцевого самоврядування не укладено жодних договорів на виконання робіт із розроблення комплексного плану просторового розвитку території Шацької селищної територіальної громади.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду цим позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнав. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що облдержадміністрація затверджує лише науково-проектну документацію з визначення меж та режиму використання територій пам`яток археології місцевого значення і технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж території пам`ятки місцевого значення, після її замовлення та розроблення відповідними органами згідно із законодавством.

Крім того, згідно з пунктом 6 охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини Городище та поселення 12-14 століть в урочищі «Сад» селища Шацьк від 01.06.2021 №170 Шацька селищна рада зобов`язується утримувати пам`ятку в належному санітарному стані, утримувати територію пам`ятки упорядженою, не допускати використання цієї території для нового будівництва та задоволення інших господарських потреб, що можуть зашкодити пам`ятці; не робити будь-яких прибудов до пам`ятки, не переробляти її, а також не вести будь-яких земляних робіт на території пам`ятки без спеціального письмового дозволу органу охорони. Цим договором передбачені і інші зобов`язання користувача пам`ятки спрямовані на її захист. Договір є чинним до 2031 року.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що відповідно до статті 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.

Враховуючи, що пам`ятка археології «Городище та поселення» XI-XIV ст розташована за межами населених пунктів, відповідачем за даним позовом обґрунтовано визначено Волинську обласну державну (військову) адміністрацію.

Окрім того, у відзиві відповідач посилається на положення абз 2 ч. 4 ст. 33-4 Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідно до якого замовником науково-проектної документації щодо меж і режимів використання території пам`ятки є виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка.

Разом з тим, даний абзац, поряд із виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, передбачає те, що замовником науково-проектної документації щодо меж і режимів використання території пам`ятки є також власник пам`ятки чи уповноважені ним особи.

Тобто, замовниками науково-проектної документації щодо меж і режимів використання території пам`ятки можуть бути як виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, так і власник пам`ятки.

Спірна пам`ятка археології та земельна ділянка, на якій остання розташована, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» перебуває виключно у державній власності, що позбавляє виконавчий орган Шацької селищної ради права виступати замовником науково-проектної документації щодо меж і режимів використання території пам`ятки.

Крім того, у відповідності до положень абз 12 ч. 4 ст. 33-4 Закону України «Про охорону культурної спадщини» замовником науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини, до якої входить науково-проектна документація щодо меж і режимів використання території пам`ятки, є землевласник, землекористувач або власник будівлі, споруди, що розташована на території щодо якої відповідно до цього Закону визначаються обмеження у використанні земель.

Представник позивача вважає, що відповідач суперечить положенням ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (у спірних правовідносинах - спеціальний Закон), відповідно до якої земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення «Городище та поселення» XI-XIV ст (смт Шацьк, урочище «Сад», охоронний номер 2001-Вл), належить до земель історико-культурного призначення та є виключно державною власністю і не могла перейти у комунальну власність Шацької територіальної громади. Просив адміністративний позов задовольнити.

У запереченні представник відповідача зазначає, що доводи позивача викладенні ним у відповіді на відзив є необґрунтованими, суперечливими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства та обставинам справи.

Вважає, що матеріали справи не містять доказів щодо тривалого нездійснення відповідачем заходів із виготовлення документації щодо встановлення меж та режиму використання території пам`ятки археології місцевого значення «Городище та поселення» XI-XIV ст. (смт Шацьк, урочище «Сад», охоронний номер 2001-Вл). У листах-відповідях Ковельської районної військової адміністрації та Шацької селищної ради від 30.01.2024 №265/29/2-24 та від 31.01.2024 №213/04-33/2-24 зазначається, що межі земельної ділянки, на якій розташований об`єкт культурної спадщини «Городище та поселення» XI-XIV століття будуть встановлені в ході робіт по розробленню Комплексного плану просторового розвитку території Шацької селищної територіальної громади.

На веб-сайті Шацької селищної територіальної громади також зазначено про те, що у жовтні 2021 року на виконання вимог чинного законодавства Шацькою селищною радою було прийнято рішення про розроблення Комплексного плану просторового розвитку території Шацької селищної територіальної громади (Рішення №14/44 від 04.10.2021, додатки до Рішення №14/44, зміни від 23.11.2021, зміни від 14.12.2022).

Вказала, що прокурором не доведено, що відповідач не здійснює або не належним чином здійснює захист інтересів держави. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що наказом Міністерства культури та туризму від 13.07.2009 за №521/0/16-09 пам`ятку археології «Городище та поселення» XI-XIV ст. внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як пам`ятку місцевого значення (охоронний номер 2001-Вл).

Згідно з обліковою карткою об`єкта культурної спадщини, складеною 26.11.2008, пам`ятка археології «Городище та поселення» XІI-XIV ст розташована у Волинській області, смт Шацьк, урочище «Сад», східна околиця селища, на північному березі озера Люцимер, на овальному підвищенні, висотою близько 3 м над рівнем води, за функціональним призначенням - землі історико - культурного призначення.

Відповідно до паспорту об`єкта культурної спадщини розмір пам`ятки археології «Городище та поселення» XIІ-XIV ст становить: «Городища» - 1,4 га (довжина 150 м), «Поселення» - 2 га, з південної сторони пам`ятка обмежена дорогою, із західної - житловим районом селища, із всіх інших сторін - заболоченими територіями, за функціональним призначенням - землі історико- культурного призначення.

У 2008 році виготовлено технічний звіт про встановлення меж земельної ділянки.

За даними Державного земельного кадастру земельна ділянка під зазначеною пам`яткою археології не сформована, останній не присвоєно кадастровий номер, межі та цільове призначення, як землі історико-культурного призначення не визначені, що впливає на порядок її використання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом, держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII) та статтею 53 КАС України.

Так, згідно з частинами першою, третьою статті 23 Закону №1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За змістом частини четвертої статті 23 Закону №1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Пунктом 1 частини шостої статті 23 Закону №1697-VII передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

За приписами частин третьої - п`ятої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.

При вирішенні справи суд бере до уваги, що інтереси держави є оціночним поняттям, а тому прокурор в кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.12.2019 у справі №920/121/19, суд зазначає, що поняття «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.

З наведеного висновується, що інтереси держави спрямовані на забезпечення гарантій державної влади та ефективного функціонування її інститутів та органів задля захисту та реалізації прав і свобод територіальних громад.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

На думку суду, звертаючись до суду в інтересах держави, у позовній заяві керівник Ковельської окружної прокуратури обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту.

Зокрема, звернення до суду з позовом у цьому випадку обумовлено бездіяльністю Волинської обласної державної (військової) адміністрації щодо не виготовлення документації із землеустрою на земельні ділянки, на яких розташовані пам`ятки археології.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України від 08.06.2000 №1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон №1805-ІІІ).

Згідно з визначеннями, які наведені у статті 1 Закону №1805-ІІІ:

- охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Статтею 6 Закону №1805-ІІІ визначені повноваження інших органів охорони культурної спадщини.

Так, згідно з частиною 2 вказаної статті до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, серед іншого, належить: забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини; надання висновків щодо відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках місцевого значення, історико-культурних заповідних територіях та в зонах їх охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм та проектів, реалізація яких може позначитися на стані об`єктів культурної спадщини; підготовка пропозицій та проектів розпоряджень щодо проведення робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування об`єктів культурної спадщини, відповідного використання пам`яток та подання їх на розгляд відповідному органу виконавчої влади; виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини.

Відповідно до підпункту 6 пункту «а» частини першої статті 31 Закону України 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР (далі -Закон №280/97-ВР) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад серед власних (самоврядних) повноважень передбачені, у тому числі, підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Підпунктом 10 пункту «б» вказаної статті Закону №280/97-ВР до делегованих повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради віднесено забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

Згідно з частиною шостою статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

У відповідності до частини першої статті 14-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» рішення про затвердження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання території пам`ятки приймається органом охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями - щодо територій пам`яток місцевого значення.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначені Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля тощо.

Статтею 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Приписами статті 17 Земельного кодексу України також визначено повноваження державних адміністрацій у розпорядженні землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

У відповідності до частини другої статті 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.

Згідно статті 30 Закону України «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Відповідно до абз. 2 частини четвертої статті 33-4 Закону України «Про охорону культурної спадщини», замовником науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини є виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, власник пам`ятки чи уповноважені ним особи - щодо науково-проектної документації з визначення режиму використання пам`ятки (частини пам`ятки), меж і режимів використання території пам`ятки, зон охорони пам`ятки.

Разом з тим, даний абзац, поряд із виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, передбачає те, що замовником науково-проектної документації щодо меж і режимів використання території пам`ятки є також власник пам`ятки чи уповноважені ним особи.

Тобто, замовниками науково-проектної документації щодо меж і режимів використання території пам`ятки можуть бути як виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, так і власник пам`ятки.

У даному випадку при визначенні замовника науково-проектної документації щодо меж і режимів використання території пам`ятки визначальним є той факт, хто є власником пам`ятки у спірних правовідносинах.

Як встановлено судом, згідно з обліковою картою на Пам`ятку її місцезнаходження - Волинська область, смт Шацьк, урочище «Сад».

Відповідно до паспорту об`єкта культурної спадщини «Городище та поселення» XIІ-XIV ст, власник: «Державна власність. Сільська рада смт Шацьк.

Також на Пам`ятку укладено охоронний договір від 01.06.2021 №170 між Управлінням гуманітарного розвитку Ковельської районної державної адміністрації в особі начальника управління Ревейчук І.Ф. з одного боку та користувачем Шацькою селищною радою в особі голови Шацької селищної ради ОСОБА_1 з другого боку.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, крім технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж території пам`ятки місцевого значення, її зони охорони, меж історико-культурного заповідника місцевого значення, що затверджується органом охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини не пізніше 30 календарних днів до її затвердження публікується на офіційному веб-сайті органу охорони культурної спадщини, уповноваженого здійснювати її затвердження.

Таким чином, Волинська обласна державна (військова) адміністрація лише затверджує науково-проектну документацію з визначення меж та режиму використання територій пам`яток археології місцевого значення і технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж території пам`ятки місцевого значення, після її замовлення та розроблення відповідними органами згідно із законодавством, а відтак, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку вчинити дії, спрямовані на виготовлення документації щодо встановлення меж та режиму використання території пам`ятки археології місцевого значення «Городище та поселення» XI-XIV ст. (смт Шацьк, урочище «Сад», охоронний номер 2001-Вл), а також на внесення відомостей про межі та режими використання території пам`ятки археології місцевого значення «Городище та поселення» XI-XIV ст. (смт Шацьк, урочище «Сад», охоронний номер 2001-Вл), до Державного земельного кадастру.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи належними доказами, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Ковельська окружна прокуратура (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Шевченка, 7, код ЄДРПОУ )

Відповідач: Волинська обласна державна (військова) адміністрація (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 9, )

Суддя В.В. Дмитрук