Справа № 160/12190/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 травня 2024 рокуСправа №160/12190/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Турової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про забезпечення позову у справі №160/12190/24 за позовною заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.04.2024р. №100-17 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» ()».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 року позовну заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування наказу залишено без руху та встановити позивачу строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: уточненої позовної заяви із зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у позивача та її копій відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі, або доказів направлення такої уточненої позовної заяви до Електронних кабінетів інших учасників справи.

17.05.2024 року до суду надійшла заява АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

- зупинити дію наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.04.2024р. №100-17 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» ()»;

- заборонити Східному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків проводити документальну позапланову невиїзну перевірку з 27 травня 2024 року тривалістю 3 робочих дні;

- заборонити Східному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків вчиняти будь-які дії на виконання наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.04.2024р. №100-17 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» ()».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що оскаржуваним наказом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.04.2024р. №100-17 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» з 27 травня 2024 року, при цьому якщо на підставі цього наказу буде проведена означена перевірка, то захист прав АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» в частині визнання цього наказу протиправним та його скасування стане неможливим, позаяк відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки подальше скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права і належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки, отже, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до проведення контролюючим органом незаконної документальної позапланової невиїзної перевірки та прийняття за результатами її проведення незаконних рішень, зокрема, податкових повідомлень-рішень про застосування фінансових (штрафних) санкцій, що, в свою чергу, може ускладнити та/чи унеможливити поновлення порушених прав та законних інтересів позивача від безпідставного та необґрунтованого здійснення щодо нього заходів податкового контролю і для відновлення таких прав необхідно буде докласти значних зусиль. Також позивач посилається на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.04.2024р. №100-17 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ», оскільки для його винесення, на думку позивача, не було жодних підстав, адже, платником на обов`язковий письмовий запит Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 25.03.2024 року №1583/6/32-00-04-02-02-02 про надання пояснень та документальних підтверджень щодо несвоєчасної сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість, 22.04.2024р., тобто протягом 15 робочих днів з дня наступного за днем отримання вищевказаного запиту, було надано відповідь, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції відповідача, а тому посилання в оскаржуваному наказі на неподання пояснень та їх документального підтвердження є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно до частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням приписів ч.1 ст.154 КАС України суд розглянув заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, суд доходить висновку про часткове задоволення цієї заяви, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому частиною 4 статті 150 КАС України встановлено, що подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Частиною першою ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

З аналізу наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що забезпечення позову здійснюється з метою гарантування виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (зупинення оскаржуваного рішення). Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

З огляду на приписи статті 150 КАС України, небезпека істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В силу ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, аргументованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень закону, застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Суд зазначає, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Суд також зазначає, що існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або неможливість захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів чи необхідність докладання значних зусиль та витрат для їх відновлення, як підстава для забезпечення адміністративного позову, полягає в тому, що на момент подання такого позову у позивача наявні обґрунтовані підстави, підтверджені належними та допустимими доказами, вважати можливим настання юридичних фактів, які призведуть до порушення його прав та законних інтересів.

До вирішення справи по суті суд може застосувати заходи забезпечення позову. Забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ», суд зважає на таке.

Щодо доводів позивача про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.04.2024р. №100-17 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ», оскільки для його винесення, на думку позивача, не було жодних підстав, суд зазначає, що протиправність оскаржуваного наказу може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.

Правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладена у постанові від 19.06.2018р. у справі №826/9263/17, зводиться до того, що підстави щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018р. у справі №800/521/17 зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

За таких обставин, наведені заявником доводи в обґрунтування необхідності забезпечення позову в частині щодо посилання на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного наказу, на думку суду, не є достатніми та обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення позову, а забезпечення позову з цих підстав за змістом буде ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Разом з цим, суд враховує, що крім вищенаведених доводів позивач також посилався на те, що наразі перевірка, призначена спірним наказом, дію якого просить зупинити позивач, не проведена, а її проведення фактично унеможливить реалізацію прав позивача на оскарження такого наказу, бо останній після проведення контролюючим органом перевірки буде реалізований, що, за позицією Великої Палати Верховного Суду, виключає можливість оскарження наказу про призначення такої перевірки, водночас, проведення самої перевірки може призвести до винесення за її результатами податкових повідомлень-рішень про застосування фінансових (штрафних) санкцій, що, в свою чергу, може ускладнити та/чи унеможливити поновлення порушених прав та законних інтересів позивача від безпідставного та необґрунтованого здійснення щодо нього заходів податкового контролю і для відновлення таких прав необхідно буде докласти значних зусиль.

Так, судом встановлено, що наказом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.04.2024 року №100-17 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» призначено проведення вищевказаної перевірки позивача з 27 травня 2024 року тривалістю 3 робочих дні.

Відтак, реалізація спірного наказу про призначення перевірки позивача станом на дату розгляду заяви АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» про забезпечення позову у справі №160/12190/24 не відбулась.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Нормами Податкового кодексу України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог Податкового кодексу призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Зміст положень статей 78, 79, 81 Податкового кодексу України свідчить про те, що суб`єкт господарювання має право не погодитися з рішенням контролюючого органу про призначення перевірки та оскаржити його в суді.

Водночас, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17.

Так, виходячи з наведеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку жодного судочинства.

Отже, у разі, якщо наказ про проведення перевірки від 24.04.2024 року №100-17, який є предметом спору, буде реалізовано контролюючим органом шляхом його застосуванням (фактичне проведення перевірки), то його подальше оскарження буде неможливим, оскільки такі позовні вимоги не будуть підлягати розгляду в порядку жодного судочинства, відтак це призведе до неможливості відновлення порушеного права платника податків, бо з моменту складення акта за результатами такої перевірки і винесення на його підставі податкових повідомлень-рішень, позивач безповоротно буде позбавлений права на оскарження наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.04.2024 року №100-17 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ».

Таким чином, проведення перевірки у період оскарження у судовому порядку рішення про її призначення та до вирішення питання про законність цього рішення є нівелюванням вищезазначеного права платника податку щодо оскарження в суді наказу про призначення такої перевірки.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.02.2019р. у справі №813/112/18 з приводу забезпечення позову у справі про оскарження наказу про призначення податкової перевірки.

Поряд з цим, реалізація податковим органом своїх функцій податкового контролю шляхом проведення документальної позапланової невиїзної перевірки може призвести до порушення прав та інтересів позивача, а саме: до донарахування податкових зобов`язань.

При цьому для відновлення порушених прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат (зокрема, незаконне проведення перевірки та нарахування податкових зобов`язань призведе до необхідності ініціювання судових процесів щодо оскарження актів, прийнятих за результатами перевірки, що, в свою чергу, потягне за собою матеріальні витрати у вигляді сплати судового збору, оплати правової допомоги тощо).

Наведене свідчить про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат без вжиття заходів забезпечення позову, оскільки існує ймовірність проведення незаконної перевірки на підставі оскаржуваного наказу, у разі подальшого визнання його протиправним та скасування судом, та прийняття за результатами такої перевірки рішень про визначення грошових зобов`язань, які можуть мати наслідки у вигляді тривалого судового оскарження та понесення судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із змісту поданої заяви та доводів заявника, суд дійшов висновку, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є співмірним заявленим позовним вимогам та обставинам справи. Вжиття заходів забезпечення позову про зупинення дії оскаржуваного наказу не скасовує чинність останнього, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим наказом заходів.

Тобто, в розглядуваному випадку, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

При цьому суд також зазначити, що вжиття судом заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реалізації податковим органом його контролюючих функцій після розгляду справи по суті, а також не порушить прав та законних інтересів контролюючого органа (відповідача) чи інших осіб.

Крім того, суд наголошує, що під час розгляду питання про вжиття заходів забезпечення позову суд не надає правової оцінки ані спірному наказу, ані діям контролюючого органу щодо винесення зазначеного наказу, оскільки дослідження цих обставин належить здійснювати під час розгляду по суті справи в частині визнання незаконним та скасування наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.04.2024 року №100-17 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ».

При вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії на виконання цього наказу до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/12190/24, буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті і жодним чином не завдасть шкоди правам та інтересам відповідача, а також інших осіб, а також не суперечитиме приписам ч.2 ст.151 КАС України, якою передбачено можливість застосування судом одразу декількох заходів забезпечення позову.

Водночас, суд зазначає, що достатнім буде забезпечення позову саме вищевказаним способом: шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії на виконання цього наказу до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/12190/24, а підстав ще й для окремої заборони відповідачу проводити документальну позапланову невиїзну перевірку з 27 травня 2024 року тривалістю 3 робочих дні на підставі оскаржуваного наказу немає, бо вжита судом заборона відповідачу вчиняти будь-які дії на виконання цього наказу і так включає в себе й заборону щодо проведення такої перевірки, бо є забороною на вчинення будь-яких, тобто всіх, дій на виконання цього наказу, що є достатнім способом забезпечення позову. Отже, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Суд також зазначає, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

З огляду на викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що невжиття вищевказаних заходів забезпечення позову може унеможливити поновлення порушених прав позивача у разі вирішення спору на його користь.

Судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні у справі Беєлер проти Італії, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі Інтерсплав проти України Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати справедливий баланс між інтересами особи і суспільства.

Враховуючи наведене, суд вважає, що достатнім, допустимим і належним способом, який дозволить зберегти існуюче становище до звершення розгляду справи по суті позовних вимог, є вжиття заходів забезпечення позову у спосіб зупинення дії оскаржуваного наказу та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії на виконання цього наказу до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/12190/24.

При цьому вжиті заходи забезпечення позову є своєчасними, відповідають предмету позову, а також є співмірними із заявленими вимогами, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, а їх невжиття може унеможливити ефективний захист прав позивача, призвести до заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам.

Крім того, суд наголошує, що вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про забезпечення позову у справі №160/12190/24 за позовною заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд.2, м. Дніпро, 49044) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: пр. О.Поля, 57, м. Дніпро, 49600) про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити частково.

Зупинити дію наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.04.2024р. №100-17 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» ()» до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/12190/24.

Заборонити Східному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: пр. О.Поля, 57, м. Дніпро, 49600) вчиняти будь-які дії на виконання наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.04.2024р. №100-17 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки АТ «ОГС «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» ()» до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/12190/24.

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала підлягає негайному виконанню відповідно до ч.1 ст.156 КАС України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи згідно з ч.8 ст.154 КАС України.

Суддя: О.М. Турова