Справа № 260/6367/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/6367/23 пров. № А/857/5712/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на окрему ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року (прийняту у м. Ужгороді суддею Микуляком П.П.) в адміністративній справі № 260/6367/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задоволено.

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо обмеження максимальним розміром основного розміру пенсії ОСОБА_1 при здійсненні перерахунку;

- зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2021 року без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше виплачених сум.

Надалі від позивача до суду надійшла заява про роз`яснення судового рішення, в якій він просив суд роз`яснити результативну частину рішення щодо зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2021 року без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше виплачених сум.

14 лютого 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відмовлено у роз`ясненні судового рішення.

Разом з тим, під час розгляду заяви про роз`яснення судового рішення, судом було встановлено, що рішення від 17 листопада 2023 року у справі № 260/6367/23 не було оскаржено та набрало законної сили 18 грудня 2023 року, яке відповідач не виконав, оскільки пенсія позивачу надалі виплачується із застосуванням обмеження максимального розміру, що підтверджується розрахунком його пенсії станом на 08 січня 2024 року.

Внаслідок чого, направив до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Пенсійного фонду України окрему ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли явному порушенню закону.

Не погоджуючись із вказаною окремою ухвалою, її оскаржило ГУ ПФУ в Закарпатській області, яке вважає, що окрема ухвала прийнята за неповного з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи та неправильного застосування норм права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати окрему ухвалу суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року по справі №260/6367/23 Головним управлінням здійснено з 01.12.2021 перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат, у розмірі, визначеному станом на дату, з якої судом зобов`язано провести такий перерахунок, тобто з 01.12.2021.

Після здійсненого перерахунку розмір пенсії позивача становить 21 418,98 грн. При виконанні рішення суду враховані норми Закону України від 08.07.2011 № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», якими визначено, що розмір пенсії, який перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом, не переглядається до того часу, коли він відповідатиме максимальному розміру пенсії встановленому цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2021 року без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше виплачених сум.

Під час розгляду справи по суті, позивачем, на підтвердження своїх позовних вимог надався суду розрахунок пенсії (дата розрахунку 12.07.2023), з якого видно, що підсумок пенсії з надбавками становить 26 047,27 грн, проте з урахуванням максимального розміру пенсії 20 930 грн.

З розрахунку Автоматизованої системи Розрахунку пенсії від 22.12.2023 видно, що пенсійний фонд, на виконання рішення суду, провів перерахунок пенсії, яка підлягала виплаті і встановив з грудня 2021 року по грудень 2023 року пенсію у розмірі 21 418,98 грн.

08.01.2024 ОСОБА_1 отримав новий розрахунок пенсії (дата розрахунку 08.01.2024), з якого видно, що підсумок пенсії з надбавками становить 26 047,27 грн, проте з урахуванням максимального розміру пенсії 21 418,98 грн.

З наведеного видно, що відповідачем проігноровано рішення суду, яким позивачу визначено право на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром, оскільки виплату пенсії так і не доведено розміру 26 047,27 грн.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до приписів статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частинами другою - третьою статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Вказане кореспондує з приписами статті 370 КАС України, відповідно до яких судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнані неконституційними положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з 20 грудня 2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому, положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто, є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців і суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18, у постанові від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18, суд дійшов висновку, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI, тому обмеження максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Визначаючи період, за який позивачу слід здійснити виплату пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром, суд зазначив початкову дату, з якої такий період слід обраховувати, проте не вказав кінцевої дати, що свідчить, що такі дії слід вчиняти без застосування кінцевого строку до внесення змін у законодавстві, які б стосувалися відповідних взаємовідносин.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі Класс та інші проти Німеччини, із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем допущено порушення норм чинного законодавства та не враховано висновки, викладені в судовому рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.11.2023, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді та не стосуються меж перегляду окремої ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, окрема ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни окремої ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року в адміністративній справі № 260/6367/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин