Справа № 420/8617/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8617/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКВІСТ-СІМ до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКВІСТ-СІМ звернулось до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області штрафу від 04 березня 2024 року № ПШ059622, мотивуючи це тим, що автомобіль який перебуває в оренді у позивача був зупинений на трасі М-14 21км+434 яка включена до Переліку маршрутів міжнародного дорожнього перевезення небезпечних вантажів рух за якими здійснюється без погодження з уповноваженими підрозділами національної поліції України, тому дозвіл на нього не повинен отримуватися, та за відсутність погодження маршруту руху транспортних засобів законодавством України не передбачено ніяких штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 25.03.2024 року відкрито позовне провадження та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

01.04.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив у якому він просить відмовити у задоволенні позову з підстав того, що під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт встановлено порушення передбачене абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» : перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, а саме погодження маршруту руху транспортного засобу під час перевезення небезпечних вантажів, про що було складений акт від 26.01.2024 року №АР 059622. Та застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000грн.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи.

26.01.2024 посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку від 18.01.2024 N 04/В на автомобільній дорозі М-14 Одеса-Мелітополь, 21 км + 434 м, під час її проведення був зупинений транспортний засіб марки VOLVO з причепом НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та BH2088XK відповідно під керуванням водія ОСОБА_1 , автомобільним перевізником, згідно наданих документів, був позивач - ТОВ "ЕКВІСТ-СІМ".

Згідно наданої перевіряючому товарно-транспортної накладної №2201244 від 22.01.2024 року позивачем перевозився скраплений (зріджений) вуглеводний газ паливний, марки пропан-бутан (а.с.27) у кількості 36007дм.

Під час перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено порушення, передбачене абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт": перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: відсутність на момент проведення перевірки погодження маршруту руху транспортного засобу під час перевезення небезпечних вантажів.

Водій транспортного засобу ОСОБА_1 пояснень не надав, водночас акт підписав(а.с.9).

В зв`язку з виявленням порушення інспектором Руцинським О. складений акт №046178 від 26.01.2024 року.

На підставі Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 26.01.2024 N AP 046178 начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу N ПШ 059622, якою з до ТОВ "ЕКВІСТ-СІМ" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн.

Представник позивача приймав участь у розгляді справи у відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області.

З вищевказаним рішення позивач не погодився та звернувся до суду.

Джерела права та висновки суду.

Статтею 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон) визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про транспорт" нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо, є обов?язковими для власників транспорту.

Статтею 1 Закону України "Про перевезення небезпечних вантажів" визначено класи небезпечних речовин - речовин, віднесених до таких класів: клас 1 - вибухові речовини та вироби; клас 2 - гази; клас 3 - легкозаймисті рідини; клас 4.1 - легкозаймисті тверді речовини; клас 4.2 - речовини, схильні до самозаймання; клас 4.3 - речовини, що виділяють легкозаймисті гази при стиканні з водою; клас 5.1 - речовини, що окислюють; клас 5.2 - органічні пероксиди; клас 6.1 - токсичні речовини; клас 6.2 - інфекційні речовини; клас 7 - радіоактивні матеріали; клас 8 - корозійні речовини; клас 9 - інші небезпечні речовини та вироби.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про перевезення небезпечних вантажів" перевізник небезпечних вантажів зобов?язаний: приймати небезпечні вантажі до перевезення, якщо вантаж і документи на нього відповідають встановленим вимогам; забезпечувати перевезення небезпечних вантажів у встановленому порядку визначеними транспортними засобами; у разі дорожнього перевезення розробити та погодити з органами Національної поліції, маршрути і режими перевезення небезпечних вантажів; забезпечити своєчасний огляд транспортних засобів територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, та отримання відповідного свідоцтва про допуск до перевезення небезпечного вантажу; під час перевезення не відхилятися від узгодженого маршруту, додержуватися безпечних умов руху та постійно контролювати стан транспортного засобу і вантажу.

Відповідно до ст.48 ЗУ "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

Для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товар-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов??язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації".

Згідно ст. 18 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» від 6 квітня 2000 року № 1644-III умови перевезення небезпечних вантажів визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту. У разі відсутності таких актів небезпечний вантаж допускається до перевезення на умовах, встановлених за рішенням органів, зазначених у статтях 13, 15 і 16 цього Закону. В разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів умови перевезення встановлюються органами Національної поліції.

Відповідно до ст.20 Закону України №№ 1644-III «Документи на перевезення небезпечних вантажів» перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту.

Стаття 16 Закону України №№ 1644-III визначає, що до компетенції Національної поліції у сфері дорожнього перевезення небезпечних вантажів належить:

здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, додержанням законодавства у зазначеній сфері;

розроблення і видача в установленому порядку погоджень маршрутів руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів.

Згідно абзацу четвертому частини 2 статті 8 ст. 8 Закону України №№ 1644 перевізник небезпечних вантажів зобов`язаний:

приймати небезпечні вантажі до перевезення, якщо вантаж і документи на нього відповідають встановленим вимогам;

забезпечувати перевезення небезпечних вантажів у встановленому порядку визначеними транспортними засобами;

у разі дорожнього перевезення розробити та погодити з органами Національної поліції, маршрути і режими перевезення небезпечних вантажів; забезпечити своєчасний огляд транспортних засобів територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, та отримання відповідного свідоцтва про допуск до перевезення небезпечного вантажу; під час перевезення не відхилятися від узгодженого маршруту, додержуватися безпечних умов руху та постійно контролювати стан транспортного засобу і вантажу;

Щодо необхідності наявності погодження маршруту руху транспортного засобу під час перевезення небезпечних вантажів по трасі М-14 суд враховує наступне.

Стаття 1 Закону України № 1644-III визначає, що маршрути перевезення небезпечних вантажів - залізничні шляхи, автомобільні дороги, внутрішні водні шляхи, морський та повітряний простір, де дозволено рух транспортних засобів, які перевозять небезпечні вантажі;

міжнародне перевезення небезпечних вантажів - перевезення небезпечних вантажів з території України на територію іноземної держави; з території іноземної держави на територію України; транзитом через територію України.

Судом встановлено, що за даними ТТН №2201244 від 22.01.2024 року вказаний наступний маршрут руху: пункт навантаження Одеська обл. Одеський р-н., с.Березань (за межами населеного пункту); пункт розвантаження м.Миколаїв Миколаївська обл.. м.Херсон, Херсонська обл.. (а.с.27) (тобто в межах території України), тоді як згідно ст.1 Закону України № 1644-III міжнародне перевезення небезпечних вантажів це перевезення небезпечних вантажів з території України на територію іноземної держави; з території іноземної держави на територію України; транзитом через територію України., що в даному випадку не відбувалось.

Тому суд відхиляє аргумент позивача, що по трасі м-14 він мав право перевозити небезпечний вантаж з посиланням на п.11 Переліку маршрутів міжнародного дорожнього перевезення небезпечних вантажів, рух за якими здійснюється без погодження з уповноваженими підрозділами Національної поліції України затвердженого Наказом МВС України, Міністерства інфраструктури України №151/89 від 02.03.2016р.

Щодо відсутності відповідальності за вчинене правопорушення, то суд враховує наступне.

Погодження маршруту руху під час перевезення небезпечних вантажів регулюється Порядком погодження та оформлення маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів затвердженого Наказом Міністерства

Внутрішніх Справ України Nє 656 від 04.08.2018.

Пунктами 1, 2 зазначеного порядку встановлено наступне: перевезення небезпечних вантажів, які згідно з ДОПНВ належать до вантажів підвищеної небезпеки, територією України здійснюються за наявності погодження маршруту руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, виданого Національною поліцією України.

Перевезення небезпечних вантажів, які належать до вантажів підвищеної небезпеки, без погодження маршруту руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, виданого поліцією, здійснюється:

У міжнародному сполученні на маршрутах, перелік яких затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства інфраструктури України від 02 березня 2016 року Nє 151/89 "Про затвердження Переліку маршрутів Міжнародного дорожнього перевезення небезпечних вантажів, рух за якими здійснюється без погодження з уповноваженими підрозділами Національної поліції України".

Як вбачається з матеріалів справи, перевізником не погоджено маршрут руху транспортного засобу (водієм було надано погоджений маршрут руху з вичерпаним терміном дії - до 08.09.2023 (а.с.66).

Відповідно до приписів ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи -за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас перелік документів, які повинні бути під час перевезення небезпечного вантажу вказаний у ст.48 не є вичерпним, так як містить посилання на інші документи, передбачені законодавством (є відсильною нормою права).

Тому суд вважає правильним застосування відповідачем до позивача санкції передбаченої ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Враховуючи вищезазначене, посадові особи Укртрансбезпеки діяли у відповідності до Закону України "Про автомобільний транспорт", на підставі та у межах встановлених чинним законодавством повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення щодо винесення оскаржуваної постанови.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, ч.2 ст.9, ст.ст.10, 77, 90, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКВІСТ-СІМ до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач : Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКВІСТ-СІМ (65026, м.Одеса, вул. Жуковського, буд. 15, кв. 2) .

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області (пл. Бориса Дерев`янка, 1, каб. 203, м. Одеса, 65008).

Суддя Іванов Е.А.

.