Справа № 260/657/24
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 рокум. Ужгород№ 260/657/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому просить:

1) Визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати рішення № 27 від 22.01.2024 року «Про відмову у призначенні пенсії по віку відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи;

2) Зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу наступні періоди її роботи: з 09.10.1981 р. по 21.01.1991 р. в Тересв`янському ДОКу, з 16.01.1991 р. по 27.02.2001 р. в АКТОРП (АОРС) Тересв`янського ДОКу;

3) Зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням періодів її роботи: з 09.10.1981 р. по 21.01.1991 р. в Тересв`янському ДОКу, з 16.01.1991 р. по 27.02.2001 р. в АКТОРП (АОРС) Тересв`янського ДОКу починаючи з часу набуття нею права на пенсію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.01.2024 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області, як до територіального органу Пен сійного фонду України, за місцем своєї реєстрації, із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та на підтвердження страхового стажу надала визначені Порядком подання та оформлення документи для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 документи.

Рішенням ГУ ПФУ у Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії за № 27 від 22.01.2024 року відмовлено в призначенні позивачу пенсії по віку згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із-за відсутності необхідного 30-ти річного стажу роботи, а саме зазначено, що страховий стаж становить 22 роки 9 місяців 9 днів, без зазначення стажу роботи, який включено до розрахунку.

Звертає увагу на те, що заяву про призначення пенсії, позивачем було подано до Пенсійного фонду 16.01.2024 року, в той час, рішення про відмову у призначенні пенсії за № 27 датоване 22.01.2024 року, тобто, через сім днів останній відмовлено у призначенні пенсії, навіть не дочекавшись наданого Законом трьох місячного терміну для подання недостаючих документів, Головне управління прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії.

У спірному рішенні зазначено, що не зараховано до страхового стажу період роботи позивача згідно трудової книжки: з 16.01.1991 року по 27.02.2001 року, оскільки назва підприємства при прийнятті на роботу не відповідає назві підприємства при звільненні, історична довідка про реорганізацію підприємства до справи не додана. Також зазначено, що даний період не можливо врахувати згідно довідки від 19.12.2023 року № 07-04/791, оскільки в тексті значиться по батькові заявниці ОСОБА_2 , яка не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що трудова книжка НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_4 не є дублікатом, який може потребувати підтвердження, а є оригіналом. Всі записи у трудовій книжці, а саме про прийняття та звільнення з роботи є послідовними, вчинені за підписом відповідальних посадових осіб та скріплені печатками організацій, жодних виправлень трудова книжка не містить, а тому не може викликати сумнів у її достовірності.

Зміна прізвища підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 від 10.03.1983 року, згідно з яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одружилася з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та взяла прізвище « ОСОБА_6 », про що 10.03.1983 року внесено запис за № 17.

При цьому, так як Тересв`янський ДОК ліквідований, то і внести виправлення щодо зміни прізвища у трудову книжку також не має можливості.

Відтак, позивач вважає, що належним та допустимим доказом (а саме трудовою книжкою та довідками) підтверджується, що ОСОБА_7 має право на включення періоду роботи з 09.10.1981 р. по 21.01.1991 р. в Тересв`янському ДОКу, з 16.01.1991 р. по 27.02.2001 р. в АКТОРП Тересв`янського ДОКу до страхового стажу.

З огляду на викладене та враховуючи, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу.

Ухвалою судді від 15.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

07.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , не погоджується з доводами, викладеними в ній, виходячи з наступного.

Зазначає, що розглянувши документи подані для призначення пенсії ОСОБА_1 , Головним управлінням в Запорізькій області (структурний підрозділ, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) встановлено, що загальний страховий стаж відповідно до ст.24 Закону України від 09.07.2003 pоку №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 22 роки 09 місяців 09 днів. Наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії за віком. Згідно частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058- IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу роботи з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років, який необхідний позивачу для призначення пенсії, ГУ ПФУ в Запорізькій області (структурний підрозділ, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) прийнято рішення за № 27 від 22.01.2024 року про відмову у призначенні пенсії.

До страхового стажу не зараховано період роботи в Тересв`янському ДОКу з 16.01.1991 року по 27.02.2001 року оскільки назва підприємства при прийнятті на роботу не відповідає назві при звільненні з роботи.

13.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого ГУ ПФУ в Запорізькій області проти вимог, викладених в позовній заяві заперечує в повному обсязі, виходячи з наступного.

Зазначає, що позивач звернулась 16.01.2024 року до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону 1058).

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 22.01.2024 року № 27 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Страховий стаж позивача складає 22 роки 9 місяців 09 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 16.01.1991 року по 27.02.2001 року, оскільки назва підприємства при прийнятті на роботу не відповідає назві підприємства при звільненні, історична довідка про реорганізацію підприємства до справи не додана.

Вищезазначений період не можливо врахувати згідно довідки від 19.12.2023 року № 07 04/791, оскільки в тексті значиться по батькові як « ОСОБА_2 », яке не відповідає даним паспорта як « ОСОБА_3 ».

З огляду на відповідні недоліки у посадових осіб територіального органу Пенсійного фонду України були відсутні законні підстави для врахування довідки від 19.12.2023 року № 07-04/791 при здійсненні розгляду документів наданих для призначення пенсії позивачу.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

16.01.2024 року позивачка звернулась із заявою до органів Пенсійного фонду України в із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 pоку № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Запорізькій області, рішенням якого за № 27 від 22.01.2024 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

При цьому, зі змісту спірного рішення, страховий стаж позивача складає 22 роки 9 місяців 09 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 16.01.1991 року по 27.02.2001 року, оскільки назва підприємства при прийнятті на роботу не відповідає назві підприємства при звільненні, історична довідка про реорганізацію підприємства до справи не додана.

Вищезазначений період не можливо врахувати згідно довідки від 19.12.2023 № 07 04/791, оскільки в тексті значиться по батькові як « ОСОБА_2 », яке не відповідає даним паспорта як « ОСОБА_3 ».

Вважаючи відмову в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання такої протиправною та зобов`язання призначити їй пенсію.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються таку документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Постанова №637); для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ( далі - Порядок № 637).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені уст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Приписами ст. 56 Закону №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями ст. 62 Закону №1788-XII та п. 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відтак, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Як судом встановлено вище, відповідач 2 відмов в призначенні позивачу пенсії за віком, оскільки за даними трудової книжки у спірний період, назва підприємства при прийнятті на роботу не відповідає назві підприємства при звільненні, історична довідка про реорганізацію підприємства до справи не додана.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 року за №1231/13105, затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії (надалі - Порядок №18-1).

Цей Порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи:

- для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника;

- до 01 січня 2004 року, якщо в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях (їх правонаступниках), розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі - підприємства, які розташовані на тимчасово окупованій території).

Суд зазначає, що Порядок №18-1 передбачає обов`язок територіального органу Пенсійного фонду України надавати заявникам допомогу у зборі необхідних документів. За процедурою, передбаченою Порядком №18-1, рішення про підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні приймає Комісія, якій надано повноваження оцінювати достатність та належність документів, поданих заявником.

За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період позивача, а саме відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи.

У свою чергу згідно з вимогами ст. 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до архівних установ для отримання відомостей щодо спірного періоду роботи позивача.

Також відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними чи недостовірними.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Таким чином, відповідач не виконав свій обов`язок надавати заявникам допомогу у зборі необхідних документів.

Отже, відповідачем 2 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи 16.01.1991 року по 27.02.2001 року в Тересвянському деревообробному комбінаті, що згідно розпорядження Закарпатського облвиконкому від 21.02.1992 року № 52 та рішення колективу перейменований в Тересвянську акціонерну колективну торгову організацію робітничого постачання «АКТОРП» на виконання Указу Президента України від 31.01.1992 року № 70.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено повноваження суду у разі задоволення позову прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав позивача позовні вимоги слід задовольнити шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 22.01.2024 року № 27 про відмову в призначенні пенсії за віком, з огляду на наявність дискреційних повноважень при прийнятті рішень про призначення чи відмову в призначенні пенсії, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

При цьому, в межах даної справи, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині щодо зарахування до загального трудового стажу позивача періоди її роботи з 09.10.1981 року по 21.01.1991 року в Тересв`янському ДОКу, оскільки, зі змісту спірного рішення, відповідачем 2 рішення про відмову в зарахуванні вказаного періоду не приймалося.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Фактично предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених (незадоволених) позовних вимог. Саме такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 по справі №620/1116/20.

При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б ), про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 27 від 22.01.2024 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи в Тересв`янському ДОКу з 16.01.1991 року по 27.02.2001 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.01.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

5. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

6. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті