Справа № 727/1777/24
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/1777/24
Провадження № 2-а/727/21/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Калмикової Ю. О.,

за участю секретаря судового засідання Макогон А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти 2 взводу УПП в Чернівецькій області капрала поліції Богайчук Олександри Сергіївни, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення,

Установив:

Описова частина

Зміст позовних вимог

До Шевченківського районного суду м. Чернівці надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти 2 взводу УПП в Чернівецькій області капрала поліції Богайчук Олександри Сергіївни, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що 06 лютого 2024 року о 22 год. 32 хв. в м. Чернівці інспектором УПП в Чернівецькій області капралом поліції Богайчук О.С. щодо позивача винесено постанову серії ЕНА № 1390451 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.2 ст.126 КУпАП та призначено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 3400 грн.

Позивач вважає, що вище вказана постанова винесена незаконно та підлягає скасуванню, а справа підлягає закриттю з наступних підстав.

Як слідує дослівно із вказаної постанови працівника поліції о 22 год. 25 хв. м.Чернівці, вул.Героїв Майдану (Червоноармійська), водій керуючи ТЗ не мав при собі посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії, чим порушив п.2.1. А ПДР - керування т/з особою, яка не має права керування таким т/з, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п. 7 даної Постанови не зазначено що саме додається до постанови, лише зазначено 232688, будь-які докази не додаються.

Проте, позивач не вважає себе винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення через допущені грубі порушення вимог чинного законодавства при складенні зазначеної постанови.

Коли поліцейським був зупинений зазначений транспортний засіб, він не повідомив позивачу причини та підстави зупинки транспортного засобу, адже позивач вважав, що жодного пункту ПДР не порушив, про що свідчить відсутність складеної щодо позивача постанови саме за порушення ПДР під час його руху.

Проте, будь-які аргументи і доводи позивача поліцейські не брали до уваги.

Безумовно, позивач відмовився ставити свій підпис у розглянутій поліцейським постанові, оскільки був упевнений, що вимоги поліцейських незаконні, на що працівник поліції також ніяким чином не відреагував.

Підстави, відповідно до яких вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, нормативно-правовим актам, виданих в розвиток закону і підлягає скасуванню.

По-перше, вказана постанова не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, вимогам ч.2 ст. 126 КУпАП та іншим нормам цього кодексу, Законів України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року, яким регламентовано підстави зупинки автотранспорту, Наказу МВС № 1376 від 06.11.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» (далі Наказу), Наказу № 1395 від 07.11.2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Наказу-2).

По-друге, транспортний засіб позивача поліцейським зупинено безпідставно, без будь-яких законних підстав.

У випадку не доведення факту керування водієм транспортним засобом, чи зупинки «просто так», всі подальші вимоги поліції до нього, зокрема проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій виконувати не зобов`язаний. Такого висновку дійшов Чернівецький апеляційний суд у рішенні 13 жовтня 2022 року у справі №718/1824/22.

«Як було встановлено матеріалами справи, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з позицією Верховного суду, викладеного у постанові від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17.

По-третє, вимоги позивача продемонструвати йому докази законності зупинки транспортного засобу залишені поліцейським поза увагою.

При цьому працівником поліції жодного доказу щодо вчинення позивачем даного правопорушення до постанови не долучено.

У самій же постанові, п.7 постанови, всупереч вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів чітко зазначено, що будь- які докази, у т.ч. відеодокази не долучені до постанови.

В-четверте, постанова складена із грубими порушеннями вимог чинного законодавства, край поспішно та недбало.

У фабулі правопорушення відсутнє ПІП позивача, не зазначено підстави зупинки транспортного засобу, не вказано точне місце зупинки транспортного засобу, оскільки вул.Героїв Майдану має значну протяжність, взагалі не вказано, яким саме транспортним засобом керував позивач, через що підлягаю адміністративній відповідальності, що обов`язковим при оформленні таких правопорушень.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті повинна містити: дату, час та місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Даний електроскутер марки Аіма М 3 не потребує ні документів ні реєстрації, оскільки його потужність не більше 1200 Вт. Для реєстрації такого електроскутера потужність має бути до 4000 кВт.

Посвідчення водія категорії А 1 на право керування таким електросамокатом потрібно мати при потужності його не менше ніж 3000 кВт.

Коли позивач 20 січня цього року придбав даний електроскутер на ринку с.Кути, Косівського району, у невідомого йому хлопця, той повідомив, що користуватися цим електросамокатом раніше його неповнолітній брат із 2019 року, який наразі із матір`ю виїхав за кордон. При цьому повідомив позивача, що документів не має, оскільки ані реєстрація, ані право на керування цим електроскутером згідно з його технічними характеристиками не потрібні.

Дійсно, відповідно до п. 3 Постанови КМУ №340 від 08.05.1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортними засобами», транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення, поділяються на категорії, у т.ч. на:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів.

П`яте, також, важливо зазначити, що у відповідній графі постанови (п.7) відсутня відмітка про долучення до протоколу відео чи конкретно будь-яких інших документів, які є належними та допустимими доказами у даній адміністративній справі.

Позивачу не демонструвалося відео чи будь-які інші докази правомірності зупинки його автомобіля та підстави подальшого розгляду щодо нього даної постанови. В той час як саме безперервний відеозапис є основним доказом у даній категорії справ, який відображає весь період розгляду щодо нього постанови із часу зупинки транспортного засобу до вручення йому копії постанови, роз`яснення прав, у т.ч. на кваліфіковану правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Також, Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо порушення відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності».

В-шосте, згідно з ст. 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Проте, його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст. 268 КУпАП позивачу ніхто не роз`яснював.

Більше того, при складанні щодо позивача даної постанови йому не було надано можливості скористатися послугами адвоката, чим грубо порушено мої права на передбачену законодавством правову допомогу.

Внаслідок зазначеного, через істотні порушення законодавства, неналежність оформлення та недостовірність, складена щодо мене постанова не може бути взята судом до уваги, оскільки вона є незаконним та недопустимим доказом.

Таким чином, обвинувачення у даному адміністративному правопорушенні є надуманим та безпідставним, побудоване виключно на припущеннях працівника поліції.

На підставі викладеного, позивач просив суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1390451 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.2 ст.126 КУпАП з призначенням адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 3400 грн., винесену інспектором УПП в Чернівецькій області капралом поліції Богайчук Олександрою Сергіївною, працівником та представником Управління патрульної поліції в Чернівецькій області як незаконну, за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 уважає постанову ЕНА №1390451 від 06.02.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, протиправною, у зв`язку з чим просить її скасувати.

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду

04.03.2024 суддя своєю ухвалою прийняла та відкрила провадження у справі № 727/1777/24 та призначила справу до розгляду.

11.03.2024 відповідачі надали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Доводи Позивача безпідставні та необгрунтовані. Отже, оскаржувана постанова є законною та скасуванню не підлягає.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення; суду надали відзив, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1390451 від 06.02.2024, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, 06.02.2024 о 22 годині 25 хвилини у АДРЕСА_1 , чим порушив п. 2.1 а ПДР України, що є порушенням ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Прийняте по справі рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень.

Згідно з паспортом громадянина України № НОМЕР_1 від 16.05.2022, виданим органом 7313 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1390451 від 06.02.2024 протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії ЕНА №1390451 від 06.02.2024, посилаючись на відсутність складу адміністративного правопорушення, скористався своїм правом і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1390451 від 06.02.2024, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, 06.02.2024 о 22 годині 25 хвилини у м. Чернівці, вул. Героїв Майдану (Червоноармійська), чим порушив п. 2.1 а ПДР України, що є порушенням ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Згідно з пунктом 2.1 а Правил дорожнього руху України, Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 статті 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

З постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №1390451 від 06.02.2024 року відносно позивача ОСОБА_1 вбачається, що до неї, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, надано №232688.

Судом встановлено, що на підтвердження факту порушення позивачем п.2.1.а ПДР України, відповідачем суду разом із відзивом на позов надано відео з відеореєстратора та бодікамер №476538, №232688, на яке відсутнє посилання в постанові серії ЕНА №1390451 від 06.02.2024, що оскаржується позивачем.

Статтею 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис (якщо такий запис здійснювався) у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Верховний Суд зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення (Постанова Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а).

На підставі вище викладеного, суд доходить висновку, що відео з відеореєстратора та бодікамер №476538, №232688, що долучене відповідачем до відзиву на позов і, на яке відсутнє посилання в постанові, що оскаржується, не є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, у зв`язку з чим, суд не приймає даний доказ.

Суд звертає увагу, що у зв`язку з тим, що відео з відеореєстратора та бодікамер №476538, №232688, визнано судом неналежним та недопустими доказом, а отже, відсутні докази на підтвердження встановлення дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, зареєстрованої в Мністерстві юстиції України №1408/27853 від 10.11.2015, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Так, з постанови серії ЕНА №1390451 від 06.02.2024 вбачається, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, 06.02.2024 о 22 годині 25 хвилини у м. Чернівці, вул. Героїв Майдану (Червоноармійська), отже, інспектором не зазначений відповідно до вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП транспортний засіб та номер будинку, що унеможливлює встановлення місце вчинення адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, судом встановлено, що при розгляді даної справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень ПДР України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП є недоведеним.

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідачем суду не наведено будь-яких причин, з яких він не дотримався наведених положень КУпАП щодо фіксування і дослідження доказів у справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1390451 від 06.02.2024 складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд уважає позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти 2 взводу УПП в Чернівецькій області капрала поліції Богайчук Олександри Сергіївни, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 2, 72-90, 99, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти 2 взводу УПП в Чернівецькій області капрала поліції Богайчук Олександри Сергіївни, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованої не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1390451 від 06.02.2024, виготовлену не друкарським засобом, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, закрити провадження по справі.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 Україна, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: інспектор 1 батальйону 1 роти 2 взводу УПП в Чернівецькій області капрал поліції Богайчук Олександра Сергіївна, місце роботи за адресою: буд. 22, вул. Заводська, м. Чернівці, 58000, Україна.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, місцезнаходження за адресою: буд. 22, вул. Заводська, м. Чернівці, 58000, Україна, .

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, місце знаходження за адресою: буд. 3, вул. Федора Ернеста, м. Київ, 03048, Україна, .

Повний текст судового рішення складено 22.05.2024.

Суддя Ю. О. Калмикова