Справа № 160/12647/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 травня 2024 року Справа № 160/12647/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду (м. Дніпро, вул. Академіка Чекмарьова, 5) Кучугурна Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яремчук Людмила Валентинівна, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16.05.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яремчук Людмила Валентинівна, до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (СДРПОУ НОМЕР_2 . далі - Відповідач) щодо не нарахування і не виплати належного ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) грошового забезпечення (основні та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер) за час проходження ним стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я, у тому числі: за період перебування на стаціонарному лікуванні з 04.05.2023 по 08.05.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 21.11.2023 по 02.12.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 30.01.2024 по 13.02.2024; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 13.02.2024 по 25.03.2024; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 26.03.2024 по 16.04.2024;

- зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) грошове забезпечення (основні та щомісячні види грошового забезпечення, які мають постійний характер) за час проходження ним стаціонарного лікування, лікування в закладах охорони здоров`я, у тому числі: за період перебування на стаціонарному лікуванні з 04.05.2023 по 08.05.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 21.11.2023 по 02.12.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 30.01.2024 по 13.02.2024; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 13.02.2024 по 25.03.2024; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 26.03.2024 по 16.04.2024;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати належної ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) додаткової винагороди встановленої у розмірі 100000,00 грн щомісячно (пропорційно часу лікування) за періоди стаціонарного лікування з 04.05.2023 по 08.05.2023, з 21.11.2023 по 02.12.2023, з 30.01.2024 по 13.02.2024, з 13.02.2024 по 25.03.2024 та з 26.03.2024 по 16.04.2024 у зв`язку із пораненням та захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини, у тому числі; за період з 04.05.2023 по 08.05.2023 у сумі у сумі 16129,00 грн, за період з 21.11.2023 по 02.12.2023 у сумі 39784,90 грн, за період з 30.01.2024 по 13.02.2024 у сумі 51279,11 грн, за період з 13.02.2024 по 25.03.2024 у сумі 135817,32 грн, за період з 26.03.2024 по 16.04.2024 у сумі 72688,08 грн;

- зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме, нарахувати та виплатити належну ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) додаткову винагороду встановлену у розмірі 100000,00 грн щомісячно (пропорційно часу лікування) за періоди стаціонарного лікування з 04.05.2023 по 08.05.2023, з 21.11.2023 по 02.12.2023, з 30.01.2024 по 13.02.2024, з 13.02.2024 по 25.03.2024 та з 26.03.2024 по 16.04.2024 у зв`язку із пораненням та захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини, у тому числі; за період з 04.05.2023 по 08.05.2023 у сумі у сумі 16129,00 грн, за період з 21.11.2023 по 02.12.2023 у сумі 39784,90 грн, за період з 30.01.2024 по 13.02.2024 у сумі 51279,11 грн, за період з 13.02.2024 по 25.03.2024 у сумі 135817,32 грн, за період з 26.03.2024 по 16.04.2024 у сумі 72688,08 грн.

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) 150000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди завданої протиправними діяннями відповідача щодо невиплати належного грошового забезпечення.

Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/12647/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 КАС України).

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Так, у п.2.1. мотивувальної частини рішення від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

При цьому, суд ураховує, що відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, додаткова винагорода на період дії воєнного стану належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. У свою чергу, одноразові додаткові види грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи №280/6779/22, Верховний Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 та інших справах за подібних правовідносин. Застосування такого підходу судом касаційної інстанції є сталим та послідовним.

В цій частині справи також слід врахувати вказані у пунктах 44-45 постанови Верховного Суду у справі №280/6779/22 висновки про подовження на підставі пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України строків, визначених статтею 233 цього Кодексу, на строк дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

Постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, зі скасуванням карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) відпали підстави для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на викладене, суд зазначає, що з позовними вимогами щодо нарахування та виплати відповідачем додаткової винагороди за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року позивач мав звернутись до суду до 01 жовтня 2023 року (протягом трьох місяців після відміни карантину, оскільки позивач не міг і не повинен був знати про те, що 30 червня 2023 року такий карантин буде відмінений, у зв`язку з чим, відпадуть безумовні підстави для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України).

З огляду на викладене, а також ураховуючи періоди, за які позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення, суд зазначає, що з позовними вимогами щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за періоди з 04.05.2023 по 08.05.2023, з 21.11.2023 по 02.12.2023 та з 30.01.2024 по 13.02.2024 позивач звернувся до суду з пропуском строку.

Поряд з цим, до позовної заяви представником позивача долучено заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування заяви представник позивача зазначає, що у період з 28.05.2021 по цей час позивач проходить військову службу у лавах Збройних Сил України. 03.05.2023 під час виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 позивач отримав Акубаротравму з пошкодженням лівої барабанної перетинки. З 04.05.2023 по 08.05.2023 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в медичній роті Військової частини НОМЕР_1 ; з 21.11.2023 по 02.12.2023 позивач проходив стаціонарне лікування у комунальному некомерційному підприємстві Балаклійської міської ради Харківської області «Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» (КНП БМР ХО «БКБЛІЛ»); з 30.01.2024 по 13.02.2024 позивач проходив стаціонарне лікування у Державній установі «Національний інститут терапії імені Л.Т. Малої Національної Академії медичних наук України»; з 13.02.2024 по 25.03.2024 позивач проходив стаціонарне лікування у Державній установі «Інститут неврології психіатрії та наркології». 22.03.2024 позивач пройшов ВЛК Військової частини НОМЕР_4 , за результатом якої встановлено, що захворювання пов`язане з проходженням військової служби та позивач потребує переведення для подальшого лікування (довідка ВЛК від 22.03.2024 №349). 26.03.2024 - 16.04.2024 позивач проходив стаціонарне лікування у Військовій частині НОМЕР_5 . Представник позивача зазначає, що позивач страждає на розлад адаптації асоційований з бойовим стресом у вигляді тривожно-депресивного синдрому. Після останнього лікування йому рекомендовано повторне проходження лікарів для визначення подальшої лікувальної тактики. Представник позивача вважає, що участь позивача у захисті Батьківщини, отримане під час виконання бойових завдань, тяжке поранення, тривале лікування, реабілітація та відновлення, яке триває дотепер, внутрішні психічні страждання не повинні бути перешкодою для захисту прав травмованого військовослужбовця. Відтак, представник позивача переконана, що позивач має поважні підстави для поновлення строку на подання позову.

Розглянувши заяву, суд зазначає, що частиною 1 ст. 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З матеріалів позовної заяви суд установив, що позивач є військовослужбовцем, який 03.05.2023 отримав поранення за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 в районі н.п. Червонопопівка (Луганська область). У зазначені у позовній заяві періоди позивач проходив стаціонарне лікування в медичних закладах.

Суд також ураховує, що згідно з медичними документами, копії яких надані до матеріалів справи, позивачу поставлено діагноз: розлад адаптації, асоційований з бойовим стресом, у вигляді тривожно-депресивного синдрому, які могли перешкоджати позивачу здійснювати заходи направлені на захист своїх прав, у тому числі, і у судових органах.

До того ж, позивач є військовослужбовцем, який брав участь у відсічі збройної агресії російської федерації проти України, і заявлені вимоги стосуються прав позивача, що пов`язані з проходження такої служби.

Згідно з позицією Конституційного Суду України у рішенні від 06 квітня 2022 року № 1-р(II)/2022, Конституційний Суд України зважає на реалії, пов`язані зі збройною агресією Російської Федерації проти України, роль Збройних Сил України та інших військових формувань в обороні Української держави, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності. Відповідні конституційні принципи є осердям конституційного ладу України, тож від їх захисту залежить його втілення загалом, зокрема й гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і громадянина.

Внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими. Починаючи з 24 лютого 2022 року збройна агресія Російської Федерації проти України набула повномасштабного характеру. Головну роль в обороні України відіграють Збройні Сили України та інші військові формування, які своєю мужньою боротьбою здійснюють ефективний захист Української держави та Українського народу.

Відповідно до частини другої статті 17 Основного Закону України «оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили У країни».

Здійснюючи конституційний контроль щодо законодавчого регулювання соціального захисту військовослужбовців, Конституційний Суд України спирається на свої попередні юридичні позиції щодо розуміння частини п`ятої статті 17 Конституції України. Виходячи зі змісту приписів статей 17, 65 Основного Закону України Конституційний Суд України вважає, що громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції; тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).

З урахуванням встановленого Конституцією України функціонального призначення Збройних Сил України, в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України законодавче регулювання порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України, має здійснюватися у системному взаємозв`язку з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні частини п`ятої статті 17 Основного Закону України.

Військовослужбовці, інші громадяни, які залучені до виконання обов`язків оборони держави, виконують обов`язок щодо захисту Вітчизни у Збройних Силах України та інших військових формуваннях не заради отримання спеціальних статусів, зокрема привілеїв, пільг чи компенсацій. Водночас припис частини п`ятої статті 17 Конституції України чітко покладає на державу конституційний обов`язок щодо створення системи посиленої соціальної підтримки військовослужбовців і членів їхніх сімей, що поширюється не тільки на спеціальні пенсії та допомогу для них, а й підтримку у сфері охорони здоров`я, освіти, а також наданні житла та спеціальних підтримчих заходів під час їх переходу до цивільного життя.

Виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни - України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності.

Беручи до уваги, що врегулювання відповідних питань належить до розсуду Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України та інших органів державної влади в межах їх конституційних повноважень, Конституційний Суд України також наголошує на тому, що заходи в сфері оборони держави мають бути своєчасними, послідовними та комплексними, оскільки від їх ефективного запровадження залежить стан обороноздатності України.

Підтримання високого рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України. Захист суверенітету та територіальної цілісності України є «найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу» (частина перша статті 17 Основного Закону України).

В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави.

Конституційний Суд України наголошує, що приписи частини п`ятої статті 17, частини першої статті 46 Конституції України перебувають у системному взаємозв`язку з приписами частини першої статті 3 Конституції України та, зокрема, втілюють ідею про те, що людина, її життя і здоров`я є найвищою цінністю.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Отже, позовна заява відповідає вимогам, установленим ст. ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а справа підсудна Дніпропетровському окружному адміністративному суду.

Підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

З огляду на положення ст.12, ст.257, ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно з ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного суду України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу (ч.3 ст.80 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на наведені норми процесуального законодавства, враховуючи подане представником позивача клопотання про витребування доказів, з метою повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, суд уважає за необхідне витребувати додаткові докази у справі.

Керуючись ст.ст. 12, 80, 160, 161, 171, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача - адвоката Яремчук Людмили Валентинівни про поновлення строку звернення до суду задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яремчук Людмила Валентинівна, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії і відкрити провадження в адміністративній справі №160/12647/24 за наведеним позовом.

Здійснювати розгляд адміністративної справи одноособово суддею Кучугурною Н.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Задовольнити клопотання представника позивача про витребування доказів у відповідача .

Витребувати у Військової частини НОМЕР_1 :

- обгрунтований розрахунок нарахувань та виплат ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 01.05.2023 по 01.05.2024 із зазначенням помісячно повної інформації щодо структури (видів грошового забезпечення), підстав (правових та фактичних) та реквізитів відповідних платіжних документів;

- належним чином засвідчені копії всіх наказів/витягів з наказів, довідок (зокрема, наказу/витягу з наказу про зарахування до списків військової частини, переведення (за наявності), наказу/витягу з наказу про встановлення додаткових видів грошового забезпечення, довідок про безпосередню участь ОСОБА_1 у виконанні бойових завдань у період з 01.05.2023 по 01.05.2024) та інших документів на підставі яких здійснено нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу за період проходження ним військової служби з 01.05.2023 по 01.05.2024;

- належним чином засвідчені копії всіх платіжних документів які підтверджують факт виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження ним військової служби з 01.05.2023 по 01.05.2024.

Витребувані судом документи мають бути надані разом з відзивом на позовну заяву.

Встановити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відзив має відповідати вимогам, установленим ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч.3 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч.6 ст.162, ч.2 ст.175 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов. Разом із відповіддю на відзив позивачу надати докази, що підтверджують надіслання (надання) відповідачу відповіді на відзив і доданих до неї документів.

Встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Разом із наведеними запереченнями відповідачу надати докази, що підтверджують надіслання (надання) позивачу заперечень і доданих до них документів.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи, відповідачу разом з копією ухвали надіслати копію позовної заяви та доданих до неї документів.

Інформацію щодо цієї адміністративної справи особи, які беруть участь у справі, можуть отримати на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки: http://adm.dp.court.gov.ua/sud0470/gromadyanam/csz/).

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Кучугурна