Справа № 520/5151/24
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 р. № 520/5151/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лук`яненко М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-АГРО" (вул.Алчевських, буд. 24, кв. 28,м. Харків,61002) до Харківської митниці Державної митної служби України (вул. Короленка, буд. 16-Б,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61005) про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2024 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-АГРО", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Харківської митниці Державної митної служби України, в якому просить суд:

1. визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA807000/2022/000126/2 від 24.01.2022 Харківської митниці (ідентифікаційний код юридичної особи 44017626, юридична адреса: 61003, м. Харків, вул. Короленка, 16Б), що є філією відокремленим підрозділом Державної митної служби України (ідентифікаційний код юридичної особи 43115923, юридична адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г);

2. стягнути з Харківської митниці (ідентифікаційний код юридичної особи 44017626, юридична адреса: 61003, м. Харків, вул. Короленка, 16Б), що є філією відокремленим підрозділом Державної митної служби України (ідентифікаційний код юридичної особи 43115923, юридична адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г) за рахунок коштів Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРИТЕТ-АГРО» (ідентифікаційний код юридичної особи 31642413, юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Алчевських, 24, кв. 28), судові витрати у сумі 47568,11 грн, у тому числі судовий збір у сумі 12568,11 грн та витрати на правову допомогу у сумі 35000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржуване рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню. Вказує, що позивачем надавалися всі необхідні документи для митного оформлення до митного органу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, поновлено пропущений строк звернення до суду та запропоновано відповідачу надати відзив на позов у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що заперечує проти заявленого позову, вважає його безпідставним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2022/000126/2 від 24.01.2022 прийняте в межах повноважень та у спосіб, визначений нормами Митного кодексу України та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, тому обставини для їх скасування відсутні. При цьому, відповідачем зазначено, що документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Також просив суд при вирішенні питання про розмір витрат на правничу допомогу взяти до уваги фактичний обсяг послуг, наданих адвокатом Позивачу по даній судовій справі, та проаналізувати розрахунок вартості цих послуг на відповідність критеріям «розумного» та «співмірного» розміру витрат на оплату послуг адвоката і відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Оскільки на території Харківщини з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії та в результаті нанесення ракетних ударів по критичній інфраструктурі м. Харкова та області, діють відключення електропостачання та перебої з доступом до мережі Інтернет, суд ухвалює рішення по справі за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду та за наявності технічної можливості.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАРИТЕТ-АГРО» (надалі позивач) та Big Star Co., LTD, Тайланд (надалі продавець) 31.03.2020 укладено зовнішньоекономічний контракт № 31032020 (надалі контракт) щодо поставки позивачу пляжного взуття (надалі товар).

Відповідно до пункту 1.1. контракту продавець зобов`язувався передати позивачеві у власність товар згідно інвойсу, а позивач зобов`язувався прийняти та оплатити вказаний товар за умовами поставки CFR Odessa (Одесса), Україна згідно «Інкотермс 2010».

Згідно пункту 1.2. контракту ціни, зазначені у інвойсі, включали у себе вартість одиниці товару, тари (пакування) та маркування на умовах поставки CFR (Cost and Freight) Odessa (Одесса), Україна згідно «Інкотермс 2010».

Тобто до визначеної контрактом ціни включено оплату позивачем вартості товару та його фрахту (доставлення його водним транспортом до порту замовника).

За умовами пунктів 1.3., 1.4. контракту асортимент, кількість, ціна товару, а також умови його постачання визначаються сторонами у інвойсах за кожною партією товару, що є невід`ємними частинами контракту, загальна сума контракту визначається як сума поставок, здійснених на його виконання.

Відповідно до пункту 1.5. контракту позивач приймає поставлений продавцем товар за контрактом та бере на себе обов`язки із його митного очищення.

За умовами пункту 2.1. контракту за згодою сторін оплата партії товару, що поставляється за контрактом, здійснюється у наступному порядку: передплата товару здійснюється позивачем на підставі інвойсу продавця; кінцева оплата вартості поставленого товару протягом 60 банківських днів з дати відвантаження товару.

Під датою платежу розуміється дата, вказана у банківському підтвердженні, копія банківського підтвердження повинна бути направлена позивачем продавцю електронною поштою або факсограмою протягом 2 днів з дня оплати.

Як передбачено пунктом 6.1.1., позивач зобов`язувався направити продавцю замовлення на поставку партії товару, у якому зазначалось найменування, кількість, якість, загальна вартість партії товару, що підлягає постачанню.

Згідно пункту 4.1. контракту відвантажений товар супроводжується наступними документами: коносаментом, експортним пакувальним листом, інвойсом та сертифікатом походження.

Відповідно до пункту 6.2.2. контракту продавець був зобов`язаний надати позивачеві разом із товаром сертифікат відповідності якості, рахунок-фактуру, товарну накладну, копії накладних або відвантажувальних документів.

Згідно інвойсу № 032/21 від 17.11.2021 (надалі інвойс) сторонами визначено асортимент, кількість, ціна товару, а також умови постачання зазначеної партії, зокрема: найменування товару пляжне взуття у асортименті (виробник Big Star Co, LTD, торгівельна марка SAHAB, країна походження Тайланд) взуття пляжне «Beach sandals» жіноче та чоловіче для дорослих, матеріал верху та матеріал підошви виготовлений із полімерних матеріалів «EVA», не закриває щиколотку, без захисного підноску, одиниця виміру пара, вартість товару без ПДВ на території країни експортеру (Тайланд) на умовах поставки CFR Odessa (Одесса), Україна згідно «Інкотермс 2010» у доларах США за номенклатурою складає: пляжне взуття, артикул SH22-220W, розмір 36-41, 1600 пар, вартість за 1 одиницю 1,60 доларів США, загальна вартість 2560,00 доларів США; пляжне взуття, артикул SH22-002M, розмір 41-47, 1600 пар, вартість за 1 одиницю 1,70 доларів США, загальна вартість 2720,00 доларів США; пляжне взуття, артикул SH22-018M, розмір 41-47, 1600 пар, вартість за 1 одиницю 1,70 доларів США, загальна вартість 2720,00 доларів США; пляжне взуття, артикул SH22-042M, розмір 41-47, 1760 пар, вартість за 1 одиницю 1,80 доларів США, загальна вартість 3168,00 доларів США; пляжне взуття, артикул SH22-045M, розмір 41-47, 1760 пар, вартість за 1 одиницю 1,80 доларів США, загальна вартість 3168,00 доларів США; пляжне взуття, артикул SH22-044M, розмір 41-47, 1600 пар, вартість за 1 одиницю 1,80 доларів США, загальна вартість 2880,00 доларів США; пляжне взуття, артикул SH22-006M, розмір 41-46, 1600 пар, вартість за 1 одиницю 1,80 доларів США, загальна вартість 2880,00 доларів США; пляжне взуття, артикул SH22-019M, розмір 41-47, 1600 пар, вартість за 1 одиницю 1,80 доларів США, загальна вартість 2880,00 доларів США; пляжне взуття, артикул SH22-024M, розмір 41-47, 1600 пар, вартість за 1 одиницю 1,80 доларів США, загальна вартість 2880,00 доларів США; пляжне взуття, артикул SH22-133W, розмір 36-41, 1600 пар, вартість за 1 одиницю 1,60 доларів США, загальна вартість 2560,00 доларів США; пляжне взуття, артикул SH22-232W, розмір 36-40, 1280 пар, вартість за 1 одиницю 1,50 доларів США, загальна вартість 1920,00 доларів США; пляжне взуття, артикул SAMPLES, розмір відсутній, 15 пар, вартість за 1 одиницю 1,0 долар США, загальна вартість 15,00доларів США

Вартість усієї партії згідно інвойсу №032/21 від 17.11.2021 30351,00 доларів США.

Вартість за одиницю відповідного товару також підтверджена виданим продавцем прейскурантом цін на товар (прайс-листом) станом на листопад 2021 року, яким також підтверджується визначена інвойсом вартість товару.

Разом із відвантаженим товаром продавцем надано пакувальний лист на товар (вага нетто 6498,20 кг, вага брутто 7569,10 кг, кількість 17600 пар взуття), сертифікат походження №ТНТСССО210191567 від 02.12.2021, коносамент №EGLV29.

Відвантаження та транспортування товару підтверджується експортною вантажно- митною декларацією №А018-1-6411-00523 та міжнародною накладною CMR.

Позивачем здійснено оплату за товар за інвойсом продавця №032/21 від 17.11.2021 згідно платіжного доручення у іноземній валюті №162 від 14.01.2022.

На замовлення позивача Регіональним торговельно-виробничим підприємством «Гранід» у формі ТОВ здійснена оцінка вказаної партії товару, за результатами якої отримано звіт №24/01/2022/02 від 24.01.2022 (надалі звіт про оцінку майна (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 354/21 від 05 травня 2021 року, виданий Фондом Державного майна України).

Згідно звіту про оцінку майна ринкова вартість товару, що ввезений позивачем на територію України (згідно вищезазначеного переліку), на території країни походження та експортеру (Тайланд) на умовах доставки CFR Одеса (Україна) згідно «Інкотермс 2010» становить 30351,00 доларів США, що відповідає кон`юнктурі ринку станом на дату оцінки 24.01.2022.

Митницею 22.01.2022 проведено митний огляд товару, встановлена достовірність задекларованої ваги нетто товару та задекларованої ваги упаковки, відповідність опису та маркування товару заявленому у ЕЕ та ТСД, про що складено акт № UA 500040/2022/0377.

Позивачем 19.01.2022 за електронною митною декларацією №UA807000/2022/901106 та №UA807170/2022/003223 (надалі митна декларація) заявлено товар до Харківської митниці Державної митної служби в режимі імпорту, де в графі 43 відповідно до положень статті 58 Митного кодексу України зазначено застосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Згідно митної декларації позивачем визначена вартість товару, що ввозиться на митну територію України (пляжне взуття SH22-002M (розм. 41-47) 1600 пар, SH22- 018M (розм. 41-47) 1600 пар, SH22-042M (розм. 41-47) 1760 пар, SH22-045M (розм.41-47) 1760 пар, SH22-044M (розм. 41-47) 1600 пар, SH22-006M (розм. 41-46) 1600 пар, SH22-006M (розм. 41-46) 1600 пар, SH22-019M (розм. 41-47) 1600 пар, SH22-024M (розм. 41-47) 1600 пар, SH22-133W (розм. 36-41) 1600 пар, SH22-232W(розм. 36-40) 1280 пар, SAMPLES 15 пар) складала 30315,00 дол. США, за обмінним курсом 859482,65 грн.

З урахуванням положень розділу ХІІ додатку до Закону України «Про митний тариф України» до товару застосовується ставка ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України, у розмірі 10%. Позивачем у митній декларації визначено розмір митних платежів за товаром: ввізне мито у сумі 66012,32 грн, податок на додану вартість 145227,11 грн.

Разом із митною декларацією позивачем у електронній формі (засобами електронного зв`язку) надано відповідачу контракт, інвойс, пакувальний лист, прейскурант, сертифікат походження, коносамент, СMR, експортну ВМД, а також звіт про оцінку майна, що підтверджують ринкову вартість товару у сумі 30351,00 доларів США, що ввезений позивачем на територію України, на території країни походження та експортеру (Тайланд) на умовах доставки CFR Одеса (Україна) згідно «Інкотермс 2010» станом на 24.01.2022.

Відповідачем 24.01.2022 прийняте рішення про коригування митної вартості №UA807000/2022/000126/2, відповідно до якого митну вартість товару скориговано та визначено на підставі статті 64 МК України, тобто за другорядним (резервним) методом визначення митної вартості, а також рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2022/000137 з наступних підстав:1. Обраний декларантом метод визначення митної вартості товару, на думку відповідача, не відповідає умовам, наведеним у главі 9 МК України, у зв`язку із тим, що: використані декларантом відомості не підтверджені у повній мірі документально; документи, подані декларантом та зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості (вартість товару та інші дані, що вказані у митній декларації країни відправлення, не співпадають із вартістю та іншими даними у інвойсі та інших товаросупровідних документах); документи, подані декларантом та зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (в інвойсі відсутні умови поставки, надано два висновки експертних установ, у яких визначено різну вартість товарів, що є розбіжністю, у прайс-листі не вказано термін його дії та не зазначено порт призначення в умовах поставки, тощо); декларантом не надано усі витребувані додаткові документи, передбачені ч. 3 ст. 53 МК України; декларантом висунуто вимогу надати рішення про коригування митної вартості товару. 2. Декларантом не надано інформацію (відсутня у розпорядженні митного органу) щодо угод на ідентичні товари. 3. Декларантом не надано інформацію (відсутня у розпорядженні митного органу) щодо угод на подібні товари. 4. Декларантом не надано інформацію (відсутня у розпорядженні митного органу) щодо: ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку із продажем на митній території України; відсутні дані щодо витрат, понесених декларантом в Україні на завантаження, вивантаження, транспортування, страхування. 5. Декларантом не надано інформацію та документи (відсутні у розпорядженні митного органу), які мали вплив на процес формування ціни товару: на матеріал та витрат, понесених виробником у зв`язку з виробництвом товарів; витрат на завантаження, вивантаження, страхування; транспортування до місця перетинання митного кордону України; прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

За результатами коригування відповідачем митної вартості товару позивачем сплачено митні платежі у розмірі 1112907,50 грн, з яких: ввізне мито у сумі 347783,6 грн, з якого самостійно задекларовано позивачем 85948,26 грн, донараховано відповідачем 261835,34 грн; податок на додану вартість у сумі 765123,90, з якого самостійно задекларовано позивачем 189086,18 грн, донараховано відповідачем 576037,72 грн.

Вказані платежі позивачем 03.02.2023 сплачені.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За змістом частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною 6 статті 264 Митного кодексу України визначено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами 1-3 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Стаття 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта.

Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 05.03.2019 по справі №815/143/17, від 09.04.2019 по справі №825/1575/17.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару контролюючий орган вказав, що документи, подані декларантом та зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості (вартість товару та інші дані, що вказані в митній декларації країни відправлення, не співпадають із вартістю та іншими даними у інвойсі та інших товаросупровідних документах); документи, подані декларантом та зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (в інвойсі відсутні умови поставки, надано два висновки експертних установ в яких визначено різну вартість товарів що є розбіжністю, в прайс-листі не вказано термін його дії та не зазначено порт призначення в умовах поставки тощо).

Суд не погоджується із даними твердженнями, оскільки спосіб та умови поставки першочергово визначено саме у зовнішньоекономічному контракті, а саме: п.1.1 контракту визначені умови поставки - CFR Odessa (Одесса), Україна згідно «Інкотермс 2010».

Також, умови поставки - CFR Odessa (Одесса), Україна згідно «Інкотермс 2010» зазначені в інвойсі у вигляді напису «DELIVERY TEMRS : C&F ODESSA , UKRAINE» (Cost and Freight вартість и фрахт).

При цьому, визначена інвойсом вартість товару згідно номенклатури позивачем у повному обсязі сплачена, розрахунки проведено згідно платіжного доручення №162 від 14.01.2022.

А тому, вказана обставина не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Щодо прайс-листа, суд зазначає, що наданий позивачем прайс-лист містить відомості щодо ціни товару станом на листопад 2021 року.

Крім того, на думку суду, вказаний документ не є основним документом, який підтверджує митну вартість, відповідно до частини 2 статті 53 МК України, це лише довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, і є способом розповсюдження продавцем інформації про товар.

При цьому нормативно-правовими актами, зокрема міжнародними, не встановлено вимог до форми та змісту прайс-листів, це документ довільної форми, тому відповідач не може посилатися на неповноту відомостей прайс-листу, як на підставу для коригування митної вартості товару.

А отже, матеріали справи не містять жодних доказів того, що вказані обставини впливають на митну вартість імпортованого позивачем товару.

Суд критично ставиться до посилання митниці про надання Позивачем двох висновків експертних установ, у яких визначено різну вартість товарів, що є розбіжністю, оскільки позивачем відповідачу надано лише один звіт про оцінку майна № 24/01/2022/02 від 24.01.2022, а саме: звіт про оцінку вказаної партії товару №24/01/2022/02 від 24.01.2022, складений Регіональним торговельно-виробничим підприємством «Гранід» у формі ТОВ, (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 354/21 від 05 травня 2021 року, виданий Фондом Державного майна України). Згідно звіту про оцінку майна ринкова вартість товару, що ввезений позивачем на територію України (згідно вищезазначеного переліку), на території країни походження та експортеру (Тайланд) на умовах доставки CFR Одеса (Україна) згідно «Інкотермс 2010» становить 30351,00 доларів США, що відповідає кон`юнктурі ринку станом на дату оцінки 24.01.2022.

В оскаржуваному Рішенні №UA807000/2022/000126/2 також зазначено, що митниця володіє інформацією щодо іншого рівня цін на товари та посилається на МД UA807170/2022/003223.

Щодо таких доводів митного органу суд зазначає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж заявлена декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролюючим органом митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості товарів за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору.

При цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товарів (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 червня 2012 р. за № 883/21195) затверджені: форма рішення про коригування митної вартості товарів; Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів; Перелік додаткових складових до ціни договору (далі Правила).

Графа 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості»:

«У графі зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених устатті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним углаві 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодекс з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні».

Суд зазначає, що оскаржуване Рішення №UA807000/2022/000126/2 не містить інформації про те, які саме основні документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів не були подані; не вказано пояснень щодо причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, які впливають на числові значення складових митної вартості товарів.

Оскаржуване Рішення №UA807000/2022/000126/2 містить лише посилання на МД, які взяті митним органом за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, проте норми Правил визначають обов`язок митного органу у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу и(стаття 64 МК України) зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні, чого зроблено не було.

Суд зазначає, що сама лише інформація з бази даних про інші МД, які взяті митним органом за основу при коригуванні митної вартості товарів, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України.

При здійсненні коригуванням митної вартості товару за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), митний орган повинен довести, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною МД не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Разом з тим, оскаржуване Рішення №UA807000/2022/000126/2 не містить ані порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціна яких взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом (резервним), ані джерел інформації, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості товарів.

Частина перша статті 57 МК України: «Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний».

Частина друга статті 57 МК України: «Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції)».

Частина третя статті 57 МК України: «Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу».

З системного аналізу наведених норм МК України вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У даному випадку декларантом надані митному органу усі належні документи, які підтверджували числові значення складових митної вартості товару, а контролюючий орган не обґрунтував наявності у поданих документах розбіжностей чи неповноти відомостей, що зазначені у них.

Оскаржуване Рішення №UA807000/2022/000126/2 не відповідає принципу «обґрунтованості».

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень».

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідно до правової позиції Верховного суду (постанова від 02.07.2020 у справі №803/916/17) контроль правильності обчислення декларантом митної вартості здійснюють митні органи у визначений законом спосіб у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей "Декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої нім митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість. За таких обставин, Суд вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена."

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що зі змісту оскаржуваного у даній справі рішення вбачається, що таке рішення не містять жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо. Так, відповідачем вказано лише номер та дату митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування митної вартості, що свідчить про помилковість зазначених доводів відповідача.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.12.2018 р. по справі №815/1670/17.

Щодо доводів відповідача, викладених у спірному в даній справі рішенні стосовно не підтвердження декларантом документально всіх складових митної вартості товарів та надання документів, які містять розбіжності, що послугувало підставою для запиту додаткових документів в порядку, передбаченому ч. 3 cт. 53 Митного кодексу України, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи зі змісту наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що підприємством позивача було надано до митного оформлення необхідний перелік документів, передбачений ч.ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України.

Однак, як встановлено судом, відповідачем під час винесення спірного у даній справі рішення, не було наведено належних обґрунтувань щодо наявності сумніву в числових значеннях або недостовірності наданих документів, що могло б бути підставою для запиту додаткових документів. При цьому, такий запит повинен містити як обґрунтування причин запиту, так і конкретизацію того, які саме складові митної вартості не підтверджені або викликали сумніви, в чому саме полягають розбіжності, чи впливають вони на митну вартість, які додаткові документи можуть спростувати ці сумніви.

Верховний Суд у постанові від 28.05.2020 у справі №300/426/19 дійшов висновків про те, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Обов`язок доведення обґрунтованості сумніву щодо митної вартості митним органом визначено в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №809/278/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відзиві на позов суд не встановив вищевказаних доводів та обставин.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, оскаржуване рішення є необґрунтованим та прийнятим без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З огляду на викладене, рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2022/000126/2 від 24.01.2022, прийняте Харківською митницею, є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Паритет-Агро".

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРИТЕТ-АГРО» здійснюється адвокатським бюро «Євгенія Терпелюка» в особі адвоката Терпелюка Євгенія Володимировича на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 18/01/2022-1 від 18.01.2022 та додаткової угоди № 1 від 01.08.2023, згідно ордеру серії АХ № 1127441 від 01.08.2023 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1821, виданого Харківською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 16.10.2012.

Відповідно до Додатку №2 від 01.08.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги вартість гонорару адвокату склала 35 000 грн.

Згідно платіжної інструкції №@2PL459423 від 09.08.2023 Позивачем сплачено 35000 грн на рахунок адвоката за договором №18.01.2022-1 від 18.01.2022 в рахунок правничої допомоги.

Аналізуючи вказані документи суд зазначає, що з них неможливо встановити обсяг наданих послуг, який є еквівалентним сплаті 35000 грн., як і неможливо достеменно встановити, що вказані у договорі послуги стосуються виключно підготовки та подання позовної заяви до суду виключно першої інстанції, а складений адвокатом додаток таких обставин не підтверджує.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову, що підтверджується квитанцією №9320-5381-4615-1812 від 11.10.2023 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 12568,11 грн.

З огляду на повне задоволення позову, Позивачу належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Державної митної служби України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 12568,11 грн.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-АГРО" (вул.Алчевських, буд. 24, кв. 28,м. Харків,61002) до Харківської митниці Державної митної служби України (вул. Короленка, буд. 16-Б,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61005) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA807000/2022/000126/2 від 24.01.2022.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ-АГРО" (ідентифікаційний код юридичної особи 31642413, вул.Алчевських, буд. 24, кв. 28,м. Харків,61002) за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Державної митної служби України (ідентифікаційний код юридичної особи 44017626, вул. Короленка, буд. 16-Б,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61005) сплачений судовий збір у розмірі 12568,11 грн (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят вісім гривень 11 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.О.Лук`яненко