Справа № 320/23983/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області №385-К від 21 червня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Броварського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області з 23.06.2023;

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.06.2023 до дня поновлення на роботі, який на день подання позову становить 12 863,60 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області №385-К від 21 червня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області надати пропозиції ОСОБА_1 щодо вакансій, на які він може претендувати з урахуванням його фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, та призначити його на відповідну посаду у разі надання ним згоди на надану пропозицію з 22.06.2023. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення у частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач має бути поновлений на попередній посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 22.09.2022 ОСОБА_1 призначений на посаду начальника Броварського відділу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, з посадовим окладом згідно з штатним розписом, у період воєнного стану без конкурсного відбору до призначення на цю посаду переможця конкурсу або закінчення граничного строку перебування на посаді, встановленого Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Наказом відповідача від 02.01.2023 №7-к у зв?язку із реорганізацією установи та введенням в дію нової структури та штатного розпису позивача було переведено з посади начальника Броварського відділу на посаду начальника Броварського районного управління.

Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області 21.06.2023 видано наказ №385-к про припинення державної служби та звільнення позивача 22.06.2023 року з посади начальника Броварського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Київській області, у зв?язку із поновленням на посаді ОСОБА_2 , який раніше обіймав цю посаду, згідно до пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу», на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 по справі №320/7987/21.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що спірний наказ прийнятий із порушенням встановленої процедури звільнення, без дотримання вимог чинного законодавства України, що мало наслідком порушення прав позивача, а тому є протиправними та таким що має бути скасований.

Водночас, суд першої інстанції вказав, що з метою недопущення порушення прав поновленого працівника за рішенням суду з урахуванням того, що позивач звільнений з посади з порушенням порядку вивільнення працівника, суд дійшов висновку, що у даному випадку, його порушене право повинно бути відновлене шляхом зобов`язання Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області надати пропозиції позивачу щодо вакансій, на які він може претендувати з урахуванням його фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, та призначити його на відповідну посаду у разі надання ним згоди на надану пропозицію з дати його звільнення, а саме з 22.06.2023.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, то колегія суддів рішення суду у цій частині не переглядає.

За приписами статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Підстави для припинення державної служби визначено частиною першою статті 83 Закону України «Про державну службу» згідно з пунктом 5 якої державна служба припиняється у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону).

Підставами для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, відповідно до пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу» є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

У пункті 6 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З аналізу норм чинного законодавства, яке регулює особливості проходження та припинення державної служби, вбачається, що підставою для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала, що передбачено пунктом 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу».

Так, припинення державної служби позивача на посаді начальника Броварського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Київській області відбулося у зв?язку із поновленням на посаді ОСОБА_2 , який раніше обіймав цю посаду

У розумінні приписів пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу» та частини другої статті 40 КЗпП звільнення працівника допускається лише після надання роботодавцем пропозицій щодо всіх наявних вакансій, на які може претендувати працівник, та у разі відмови працівника від запропонованих посад.

Перед звільненням позивачу не було запропоновано рівнозначної посади та всіх наявних у вакансій, що є порушенням відповідачами норм законодавства щодо звільнення працівника.

У зв`язку із цим, звільнення позивача було визнане судом першої інстанції неправомірним. Рішення суду у цій частині не є предметом апеляційного оскарження.

Щодо відновлення порушеного права позивача, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень частини першої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на посаді начальника Броварського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Київській області за рішенням суду поновлено ОСОБА_2 . Тому, у даному випадку, ефективним засобом відновлення порушеного права позивача буде не поновлення позивача на цій же посаді, а надання відповідачем пропозицій позивачу щодо вакансій, на які може претендувати позивач, з урахуванням його фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності. У разі погодження позивача з наданими пропозиціями - призначення його на відповідну посаду.

Саме у такий спосіб буде дотримано відповідачами вимоги чинного законодавства та відновить порушене право позивача, і разом з цим, не призведе до порушення прав іншої особи, яку було поновлено на цій посаді.

Аналогічний висновок щодо такого способу захисту у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постановах від 08.05.2019 у справі № 813/2091/16, від 13.04.2023 у справі № 640/21776/20.

Щодо посилань скаржника на інші рішення Верховного Суду, то колегія суддів звертає увагу, що суттєвою особливістю спору, що розглядається у даній справі, є звільнення позивача у зв`язку із фактом поновлення на його посаді іншої особи згідно судового рішення, яке набрало законної сили. Спірним питанням, яке підлягає встановленню у цьому апеляційному провадженні, є можливість поновлення позивача на попередній посаді.

Так, у справах №№ 640/4922/20, 520/12253/19, 640/21776/20, 813/4412/16, 813/308/17, 813/3984/17 на рішення Верховного Суду у яких посилається скаржник, відсутні правові висновки щодо поновлення неправомірно звільненого працівника, на посаду, на яку вже поновлено іншого працівника за рішенням суду. У свою чергу у справах №№ 807/391/17, 813/3294/17, 826/11434/18 правові висновки зроблені Верховним Судом без урахування факту поновлення на посаді іншої особи та суперечать правовим висновкам, що висловлені у згаданих постановах Верховного Суду від 08.05.2019 у справі № 813/2091/16, від 13.04.2023 у справі № 640/21776/20.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на наведені постанови Верховного Суду.

Згідно частини другої статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як вірно вказав суд першої інстанції, оскільки у спірних правовідносинах рішення про поновлення на роботі судом не приймається, то підстави для виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складений 22.05.2024.