Справа № 320/30473/23
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року № 320/30473/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.04.2023 №12514-10751/Б-02/8-2600/23 про відмову у перерахунку стажу ОСОБА_2 за її заявою від 20.03.2023, яка була зареєстрована 23.03.2023 року вх.10751/Б-2600-23;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 та врахувати стаж її роботи згідно з копією трудової книжки та інших документів, а саме з 26.08.1988 по 16.10.1989 рік, з 28.11.1989 по 30.01.1990 рік, з 01.10.2006 по 31.08.2007 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 відкрито провадження в адміністративній справі №320/30473/23 та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у наданому відзиві вказав про необґрунтованість позовних вимог, оскільки оскаржуване рішення має роз`яснювальний характер.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи у відповідності до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20.03.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою, яка була зареєстрована 23.03.2023 року вх.10751/Б-2600-23 якою просила провести перерахунок пенсії з врахуванням стажу роботи у період з 26.08.1988 по 16.10.1989 рік, з 28.11.1989 по 30.01.1990 рік, з 01.10.2006 по 31.08.2007 рік.

Листом від 20.04.2023 №12514-10751/Б-02/8-2600/23 відповідач вказав, що страховий стаж позивача складає 29 років 7 місяців 20 днів, в тому числі додатковий стаж 7 років 13 днів. Крім того, відповідач рекомендував при виявленні заявником, що не враховано всіх період трудової діяльності останнього, звернутись до пенсійного органу з відповідною заявою та документами.

Позивач не погоджуючись з такою відмовою, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Згідно зі статтею 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно зі статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Станом на час ведення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), пункти 2.2, 2.3 та 4.1 якої містять положення, подібні положенням пункту 2.2, 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Аналогічні пункти містяться в пунктах 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ та організацій або їх правонаступників, в яких має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Як вбачається з матеріалів справи, до страхового стажу позивача не враховано: період трудової діяльності з 26.08.1988 по 16.10.1989 рік, з 28.11.1989 по 30.01.1990 рік, з 01.10.2006 по 31.08.2007 рік.

З наданої позивачем копії трудової книжки вбачається, що на підставі наказу №35 п.2 від 26.08.1988 року позивач була прийнята на роботу за посадою музичного вихователя дитячого саду №1;

01.10.1989 року позивач була відновлена в числі учнів 4 курсу теоретичного відділення.

16.10.1989 року на підставі наказу №107 п.1 від 16.10.1989 позивач була звільнення за власним бажанням з посади музичного вихователя дитячого саду №1, у зв`язку з продовженням навчання;

28.11.1989 року на підставі наказу №74 від 28.11.1989 року позивач була прийнята на роботу за посадою вихователя теоретичних дисциплін в ДІІЗ№11 Вигоничі, з 1-го грудня;

30.01.1990 року на підставі наказу №6 від 30.01.1990 року позивач була звільнення за власним бажанням з посади вихователя теоретичних дисциплін в ДІІЗ№11 Вигоничі;

З 01.09.1984 року по 28.06.1990 року позивач проходила навчання в Брянськом музичному училище м. Брянськ;

10.09.1990 року на підставі наказу №61-А від 29.08.1990 року позивач була прийнята на роботу за посадою вихователя дитячого саду №14;

На підставі наказу №784 від 28.12.1993 року позивач працювала у Єнакіївському державному металургійному заводі;

08.02.2000 року позивача призначено на посаду музичного керівника на підставі розпорядження №26 від 08.02.2000 року;

18.02.2000 року позивача призначено на посаду керівника музичного ясла-саду №14 відділу дитячих дошкільних закладів на підставі розпорядження №30 від 18.02.2000 року;

06.11.2000 року позивача призначено на посаду керівника музичного ясла-саду №14 відділу дитячих дошкільних закладів на підставі розпорядження №214-111 від 13.11.2000 року;

17.09.2003 року позивача було звільнено у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу скорочення штату (п.1 ст. 40 КЗпП України) на підставі наказу №413-п від 17.09.2003 року.

18.09.2003 року позивача призначено на посаду музичного керівника в ясла-саду №31 відділу освіти міста Єнакієво на підставі розпорядження №76 від 17.09.2003 року;

09.11.2005 року на підставі наказу №124 від 09.11.2009 року позивач була звільнення за власним бажанням з посади музичного керівника в ясла-саду №31 відділу освіти міста Єнакієво;

01.10.2006 року позивач була прийнята до Єнакіївського міського відділу освіти Центру дитячої і юнацької творчості акомпаніатором на підставі наказу №103-п від 29.09.2006 року;

31.08.2007 року позивач була звільнена порядком переводу в дду №59 на підставі наказу №72-к від,31.08.2007 року;

03.09.2007 року позивач була призначена порядком переводу музичним керівником ясла- саду №59 ГорОО на підставі наказу №815-к від 31.08.2007 року;

31.12.2008 року позивач була звільнена з посади музичного керівника ДНЗ №59 порядком переводу на посаду музичного керівника ДНЗ №33 на підставі наказу відділу освіти №2361-к від 11.12.2008 року.

Копія трудової книжки була додана позивачем до заяви про перерахунок пенсії.

При цьому, позивачем повідомлено відповідача, що надати оригінал трудової книжки вона не має можливості, оскільки в період її роботи в ДНЗ №455 оригінал трудової книжки був викрадений. Дніпровським УГІ ГУ НГІ у м. Києві за даних обставин внесено відомості в ЄРДР за №0004855 від 11.06.2019 року. Станом на день подання заяви її трудову книжку не було знайдено.

Таким чином, позивачка втратила трудову книжку за обставин, які не залежали від неї, а втрата трудової книжки не може слугувати підставою для позбавлення позивачки права на пенсію за наявності у нього необхідного страхового стажу.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт роботи позивачки в періоди, інформація про які внесена до копії трудової книжки, відтак спірні періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу останньої.

Більше того, суд звертає увагу, що відповідач, отримавши заяву про перерахунок пенсії, не прийняв жодного рішення, передбаченого частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, а лише обмежився наданням позивачу листа від 20.04.2023 №12514-10751/Б-02/8-2600/23, який має інформаційний характер.

Таким чином, жодних рішень суб`єкта владних повноважень щодо відмови у перерахунку пенсії позивача Головним управлінням у законодавчо встановленому порядку не ухвалювалося.

Відтак, зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не розгляду по суті заяви позивача про перерахунок пенсії.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача перевести позивача на інший вид пенсії є формою втручання у дискреційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, враховуючи викладене, а також з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення (перерахунку) пенсії та визначення наявності підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку), суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про перерахунок його пенсії, з урахуванням висновків та правових акцентів суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач в силу приписів статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення ним інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано, судові витрати розподілу та стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 20.03.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 20.03.2023 з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.