Справа № 420/6319/19
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 травня 2024 року

м. Київ

справа № 420/6319/19

адміністративне провадження № К/990/18814/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі №420/6319/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04 вересня 2019 року №2155 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким на начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 Головним управлінням Національної поліції в Одеській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1148 о/с від 05 вересня 2019 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 (0070543) начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду за період 27 лютого 2018 року по 24 червня 2019 року включно;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу із відрахуванням загальнообов`язкових до сплати платежів з 25 червня 2019 року по день винесення рішення суду у цій справі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2024 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04 вересня 2019 року №2155 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким на начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1148 о/с від 05 вересня 2019 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 (0070543) начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області з 06 вересня 2019 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17 за період з 27 лютого 2018 року по 23 червня 2019 року у сумі 224 563,80 грн (двісті двадцять чотири тисячі п`ятсот шістдесят три гривні вісімдесят копійок) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 вересня 2019 року по 05 вересня 2020 року у сумі 170 053,50 грн (сто сімдесят тисяч п`ятдесят три гривні п`ятдесят копійок) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області з 06 вересня 2019 року.

Допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць у розмірі 13 977 грн (тринадцять тисяч дев`ятсот сімдесят сім) з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2024 року касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі №420/6319/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернуто особі, яка її подала.

15 травня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» повторно надійшла касаційна скарга відповідача на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі №420/6319/19. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Зі змісту повторно поданої касаційної скарги вбачається, що скаржник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини дванадцятої статті 15 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» у подібних правовідносинах в частині, що стосується повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Разом з цим, в ухвалі від 07 травня 2024 року Верховним Судом скаржнику надані ґрунтовні пояснення щодо заявленої ним підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а також щодо посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини дванадцятої статті 15 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Зокрема, було роз`яснено, що частиною дванадцятою статті 15 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» закріплено, що фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення. Отже, вказана правова норма сама по собі є загальною.

Суд зазначає, що скаржником так і не були враховані вказані зауваження, викладені в ухвалі Верховного Суду від 07 травня 2024 року.

При цьому, стаття 44 КАС України передбачає, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Верховний Суд повторно зазначає, що наведена скаржником у касаційній скарзі норма є загальною, а касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів її неправильного застосування судами попередніх інстанцій та необхідності висновку Верховного Суду саме у цій справі щодо вказаної норми права.

Доводи касаційної скарги в цій частині переважно стосуються питань, пов`язаних з встановленими обставинами справи та оцінкою доказів у ній.

Суд зазначає, що формальне посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах та незгода із встановленими обставинами справи та прийнятими судовими рішеннями, не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Доводи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а скаржник обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З огляду на викладене, Суд вважає недоведеними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, скаржником не зазначено.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження.

Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі №420/6319/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур