Справа № 400/14070/23
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/14070/23
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має статус учасника бойових дій. В 2022 році відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року ОСОБА_1 була нарахована та виплачена разова грошова допомога до 5 травня у розмірі 1491 грн. Позивач не погодився з розміром нарахованої разової грошової допомоги і звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області для перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Проте отримав відмову у перерахунку разової грошової допомоги у розмірі, визначеному Законом. Вважаючи зазначену бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу задовольнити; рішення суду першої інстанції скасувати. Доводами апеляційної скарги зазначено, що враховуючи положення статті 64 Конституції України, частини 2 ст. 20 Закону № 389, частини сьомої статті 20 та абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, можна зробити висновок, що у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня має здійснюватися у розмірах, визначених в додатку до Порядку, затвердженого Постановою № 540. Зазначає, що аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі № 580/2869/22. Апелянт вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав він мав змогу дізнатись при отриманні в червні 2022 виплати щорічної разової грошової допомоги у розмірі 1491,00 грн.

Отже, апелянт вважає, що позовні вимоги в частині встановлення та виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2022 року з червня 2022 по 16.05.2023 підлягають залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що на час виплати позивачу у 2022 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон № 3551-ХІІ і Постанова № 540. Виходячи із визначених у частині 4 статті 7 КАС України, загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2022 році слід застосовувати не Постанову № 540, а Закон № 3551-ХІІ, який має вищу юридичну силу. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на правові висновки, які наведені у постанові Верховного Суду від 13 червня 2023 року у справі № 560/8064/22. Враховуючи день подачі позовної заяви 17.11.2023 року, а відповідь Головного управління Пенсійного фонду України була 02.08.2023 р. строк позовної давності не настав, тому позов подано в межах визначеного законодавством строку для судового захисту порушених прав та інтересів. Представник позивача вказує, що відповідачем не наведено жодного аргументу, не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував позовні вимоги, у зв`язку з чим, просить суд відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 06.11.2015.

В червні 2022 року ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 1491 грн.

Не погоджуючись з отриманою сумою щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2022 року позивач звернувся на вебпортал Пенсійного фонду України.

Відповідач листом від 21.08.2023 № 16196-15703/Д-02/8-1400/23 повідомив позивачу, що розмір пенсії позивача станом на 01.06.2023 складав 9454,13 грн. В червні 2022 року проведена пенсійна виплата за червень 2022 року та виплата щорічної разової грошової допомоги в розмірі 1491,00 грн., що підтверджується сканкопією надходжень коштів в червні 2022 року на особовий рахунок позивача, яка була надана до звернення та в якій зазначено надходження коштів по оплаті пенсійних реєстрів в сумі 10945,13 грн. (9454,13 грн. + 1491,00 грн.). Щодо виплати щорічної разової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, повідомили, що ч.2 ст. 95 Конституції України визначено, що виключно Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків, виходячи з фінансових можливостей держави.

Виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань у 2022 році врегульована нормами постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 540.

Відтак, здійснювати виплату грошової допомоги в будь-якому іншому розмірі, ніж тим, що визначений Порядком, у органів Пенсійного фонду України немає підстав (а.с. 9-10).

Не погодившись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час виплати позивачу у 2022 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-ХІІ та Постанова №540.

Виходячи із визначених у частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги як учаснику бойових дій у 2022 році необхідно застосовувати не Постанову №540, а Закон №3551-ХІІ, який має вищу юридичну силу.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на виплату щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня у 2022 році у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Оскільки разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі 1491 грн., тобто у розмірі, меншому ніж передбачено ч.5 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", суд дійшов висновку про порушення прав позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовий статус ветеранів війни та створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII.

Так, відповідно до статті 12 Закону №3551-XII (у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998р. №367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007р. (набрав чинності 1 січня 2008 року) частину п`яту статті 12 Закону №3551-XII викладено у такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону №107-VI.

У подальшому, Законом України від 28.12.2014р. №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрав чинності 1 січня 2015 року) розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020р. №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. У цьому ж Рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26, яке визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям КСУ рішення від 27.02.2020р. у справі 1-247/2018(3393/18) ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має застосовуватись такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».

Поряд з цим, відповідно до частини сьомої статті 20 та абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України постановою «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» затвердив Порядок №540.

Підпунктом 2 пункту 2 вищевказаної постанови КМУ установлено, що виплата грошової допомоги у 2022 році здійснюється, зокрема, органами Пенсійного фонду України - особам, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 року, шляхом включення у відомості (списки) на виплату пенсій.

Згідно п.3 Порядку №540 розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є:

1) щодо виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 року, - Пенсійний фонд України;

2) щодо виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, які не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 року: структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення); структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які відповідають вимогам п.47 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України.

Виплата грошової допомоги здійснюється у розмірах згідно з додатком. Ним передбачено, що разова грошова допомога до 5 травня у 2022 році виплачується в таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1491 гривня.

Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2023р. у справі №560/8064/22 відступив від висновку щодо застосування положень статті 13 Закону №3551-XII, частини другої статті 20 Закону №389-VІІІ, частини сьомої статті 20 та абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та Порядку №540 у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01.12.2022р. у справі №580/2869/22, відповідно до якого правомірним є нарахування та виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі, визначеному Порядком №540, та сформулював наступний висновок:

« 1) держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності без запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність (ветеранів війни, учасників бойових дій, осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни), та членів їхніх сімей;

(2) Бюджетним кодексом України не можна доручати Кабінету Міністрів України встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом регулювання спеціального Закону №3551-ХІІ;

(3) тимчасове обмеження окремих соціальних пільг особам, які захищають або захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей, у разі запровадження режиму воєнного стану, за умови додержання вимог пункту 5 частини першої статті 6 Закону №389-VIII, може відбуватись за умови внесення змін до спеціального Закону №3551-ХІІ, який регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць, а не шляхом внесення змін до бюджетного законодавства з подальшим ухваленням Кабінетом Міністрів України рішення щодо визначення розмірів соціальних гарантій.

(4) Уряд в додатку до Порядку №540 установив, що у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом №3551-XII, зокрема, інвалідам війни здійснюється у розмірах: I групи - 4421 гривня, II групи -3906 гривень, III групи - 3391 гривня, тобто визначив інші, ніж у вказаному Законі, розміри щорічної допомоги до 5 травня, що свідчить про невідповідність такого нормативного акта Кабінету Міністрів України положенням Закону №3551-XII, який має вищу юридичну силу, а відтак положення цього Порядку щодо визначення розмірів такої щорічної разової грошової допомоги не можуть бути застосовані у відносинах її виплати у 2022 році;

(5) виплата інвалідам війни щорічної разового грошової допомоги до 5 травня у 2022 році має здійснюватися відповідно до статті 13 Закону № 3551-ХІІ у редакції Закону № 367-ХІV, у таких розмірах: I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.»

Застосовуючи наведені вище правові висновки Верховного Суду до спірних відносин, які виникли у справі, яка переглядається, Судова палата виходить із того, що оскільки на час виплати позивачу у 2022 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли положення статті 13 Закону №3551-XII і Порядку №540, які по-різному визначають розмір виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, з огляду на положення частини третьої статті 7 КАС України, якою визначаються загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2022 році слід застосовувати не Порядок №540, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу та є спеціальним законом у цій сфері відносин.»

Аналогічна правова позиція за подібних правовідносин викладена в постановах Верховного Суду від 10.07.2023р. у справі №400/4526/22, від 21.06.2023р. у справі №580/4476/22, від 07.07.2023р. у справі №380/12627/22.

Згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що висновки, сформульовані Верховним Судом у постанові від 13.06.2023р. у справі №560/8064/22, мають бути застосовані також і до правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі, оскільки такий висновок також стосується і права позивача на виплату разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, яка передбачена положеннями статті 12 Закону №3551-ХІІ.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Миколаївській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язання Головне управління ПФУ в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 300/3157/22.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р., заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Що стосується доводів апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року було надано ОСОБА_1 десять днів з дня вручення цієї ухвали для надання до суду обґрунтованих пояснень щодо пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом.

03 травня 2024 року до суду від ОСОБА_1 надійшли пояснення, в яких позивач зазначив, що він, як учасник бойових дій є отримувачем разової грошової допомоги до 5 травня. До 2021 року включно вказана грошова допомога виплачувалася через органи соціального захисту. І, відповідно, на його пенсійну картку ця виплата приходила окремим платежем. В 2022 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня здійснювалась через пенсійний фонд України. Враховуючи, що в травні-червні 2022 року на території України велися активні бойові дії, позивач в цей час займався евакуацією родини в безпечні регіони та перевезенням благодійних та волонтерських вантажів, тому не відслідковував надходження на картку відповідних платежів.

Вже в 2023 році дослідивши рух коштів по своїй пенсійній карті, позивач не знайшов окремого платежу (яке це було в попередні роки) про нарахування щорічної разової грошової допомоги. В зв`язку з чим 19.07.2023 р. він звернувся до пенсійного фонду з клопотання про надання інформації щодо виплати в 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої частиною 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. У відповідь отримав інформацію від пенсійного фонду України від 02.08.2023, що виплата щорічної разової грошової допомоги в розмірі 1491,00 грн була проведена в червні 2022 року (05.06.2022). При цьому виплата цієї допомоги була здійснена одним платежем разом з пенсійною виплатою за червень 2022 року.

Так як позивач не погодився з сумою виплаченої разової грошової допомоги до 5 травня, 07.08.2023 р. він звернувся до пенсійного фонду України із заявою про перерахунок розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в 2022 році у відповідності до положень Закону № 3551-XII (у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком) та здійснити виплату в повному обсязі. Однак пенсійний фонд листом від 21.08.2023 відмовив здійснити перерахунок та виплату в повному обсязі цієї допомоги. Так як позивач вважав, що пенсійним фондом було порушено його право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в 2022 році у відповідності до положень Закону № 3551-XII (у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком), позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав. При цьому вказує, що адміністративний позов було подано 17 листопада 2023 року, тобто протягом шести місяців з моменту, коли він дізнався про порушення своїх прав, а саме з моменту отримання відповіді від пенсійного фону України (лист від 21.08.2023) про відмову здійснити перерахунок разової грошової допомоги, що є в межах строку, визначеного чинним законодавством.

Колегія суддів вважає наведені позивачем підстави для поновлення строку поважними, у зв`язку з чим не вбачає підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик