Справа № 300/1138/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" травня 2024 р. справа № 300/1138/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання звільнити з військової служби солдата, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого на підставі ордера про надання правової допомоги від 16.02.2024 діє адвокат Комаса Олександр Володимирович (надалі по тексту - представник позивача), звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі по тексту також - відповідач, військова частина), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військову частину щодо не звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із сімейними обставинами - перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
- зобов`язати військову частину щодо звільнити позивача з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із сімейними обставинами - перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 30.11.2023 призваний на військову службу під час мобілізації у зв`язку із введенням на території України правового режиму воєнного стану на підставі Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 і проведенням загальної мобілізації на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022. Позивач продовжує проходження військової служби на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії номер обслуги першої групи мінометів другого вогневого відділення мінометної прикордонної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 21.12.2023 подав на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорт від 20.12.2023 про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами згідно підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII, у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
До рапорту від 20.12.2023 позивачем долучено копії документів, які підтверджують факт перебування на його утриманні 4 (чотирьох) дітей віком до 18 років, а саме: картка фізичної особи платника податків позивача, паспорт ОСОБА_2 , картка фізичної особи платника податків ОСОБА_2 , свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження ОСОБА_3 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 , свідоцтво про народження ОСОБА_5 , свідоцтво про народження ОСОБА_6 , акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 надав відповідь на рапорт листом від 11.01.2024 за №08/1821/24-Вн зі змісту якого слідує, що з доданих документів до рапорту не вбачається підстав для звільнення позивача з обставин наявності на утриманні трьох дітей і більше дітей віком до 18 років.
Позивач вважає подані ним документи разом із рапортом від 20.12.2023 належними доказами на підтвердження перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років. Вказує, що положеннями "Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженої наказом Міністерства оборони України за №170 від 10.04.2009, не визначено вичерпного переліку документів, які необхідно надати на підтвердження наявності сімейних обставин, відтак позивачем до рапорту від 20.12.2023 долучено ті, які вважав за потрібне долучити на підтвердження вказаних вище обставин.
Позивач проживає однією сім`єю разом із дружиною, ОСОБА_2 (надалі по тексту також дружина позивача, ОСОБА_2 ), та неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5 (2006 року народження), ОСОБА_6 (2009 року народження), ОСОБА_3 (2017 року народження), ОСОБА_4 (2021 року народження), що підтверджується актом матеріально-побутових умов домогосподарства, виданим Старостинським округом №9 села Підвисоке Снятинської міської ради від 11.12.2023 за №1411. Вказаний факт, на переконання позивача, презюмує перебування дітей ОСОБА_2 на утриманні позивача.
Додатково позивач вказує, що його дружина ОСОБА_2 не зверталася із позовною заявою про стягнення аліментів з колишнього чоловіка ОСОБА_7 (надалі по тексту також ОСОБА_7 ), свідченням чого є довідка Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23.01.2024 за №01/36/1/24. Зазначає про домовленість ОСОБА_2 з ОСОБА_7 про участь у вихованні дітей, проте наголошує на факті здійснення фактичного утримання усіх дітей, котрі проживають спільно з ним та його дружиною, саме позивачем. За доводами ОСОБА_1 дана обставина підтверджується доданими до рапорту від 20.12.2023 документами.
Позивач звертає увагу, що чинним законодавством не визначено поняття "утримання", а тому, з огляду на приписи статті 3 Сімейного кодексу України, у відповідності до котрої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, проживання однією сім`єю дітей дружини ОСОБА_2 та спільних з позивачем дітей, ведення спільного побуту і підтверджує наявність спільних взаємних прав та обов`язків щодо утримання сім`ї. Зазначає, що колишнє подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_7 наділені правом самостійно вирішувати, хто буде здійснювати обов`язок з утримання тих дітей, які залишаються проживати з матір`ю опісля розірвання шлюбу, на підтвердження цього посилається на відсутність законодавчо визначеної заборони на такі дії.
Таким чином, за переконаннями позивача, на його утриманні перебуває 4 (четверо) дітей віком до 18 років, що надає йому безумовне право на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану. Просив позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Одночасно судом витребувано у сторін письмові докази, необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.24).
ІНФОРМАЦІЯ_1 скористався правом подання відзиву, який разом з витребовуваними доказами 07.03.2024 надійшов на електронну адресу суду через систему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а.с.28-45). З доводами позивача, викладеними у позовній заяві, відповідач не погоджується, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини.
Зазначає, що документи, долучені до рапорту від 20.12.2023 не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами згідно підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII, у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
При цьому, на думку відповідача, зважаючи на відсутність встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII переліку документів, які мають бути надані на підтвердження факту утримання позивачем трьох і більше дітей віком до 18 років, регулювання спірних правовідносин, що склалися, повинне здійснюватися Сімейним кодексом України (надалі по тексту також СК України).
Зокрема, відповідач звертає увагу, що зі змісту доданих до рапорту від 20.12.2023 свідоцтв про народження дітей слідує наступне: в свідоцтві про народження дитини про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_1 (повторно) від 14.12.2023 та в свідоцтві про народження дитини про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_2 (повторно) від 14.12.2023 в графі "батько" зазначений ОСОБА_7 . Натомість, в свідоцтвах про народження інших дітей, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 серії НОМЕР_3 (повторно) від 14.12.2023 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 серії НОМЕР_4 (повторно) від 14.12.2023, в графі "батько" зазначений ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач доходить висновку про наявність у позивача двох рідних дітей, стосовно яких він разом з дружиною ОСОБА_2 здійснює утримання відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України.
Стосовно доводів позивача з приводу відсутності у законодавстві визначення поняття "утримання", військова частина вказує, що діючим законодавством визначено осіб, які зобов`язані утримувати дітей (стаття 180 СК України) та визначено способи утримання дітей (стаття 181 СК України). Відтак, зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_1 не є батьком неповнолітніх дітей дружини ОСОБА_2 від її попереднього шлюбу з ОСОБА_7 , а саме: ОСОБА_5 , 2006 року народження та ОСОБА_6 , 2009 року народження, то в силу положень Сімейного кодексу України не несе обов`язку щодо утримання останніх.
Відповідач наголошує, що до рапорту від 20.12.2023 не було долучено доказів, які б підтверджували неможливість здійснення та/або фактичне невиконання обов`язку з утримання ОСОБА_5 , 2006 року народження та ОСОБА_6 , 2009 року народження їх батьком ОСОБА_7 , за яким зберігається обов`язок з виховання та утримання дітей навіть після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .
З огляду на вказане, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позов, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , згідно із Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію", призваний 30.11.2023 на військову службу за призовом по мобілізації, на особливий період, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37).
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 30.11.2023 зарахований у списки особового складу згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 за №783-ОС (а.с.37).
Наказом начальника загону від 16.12.2023 за №828-ОС "Про особовий склад" призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - номером обслуги другої групи мінометів другого вогневого відділення мінометної прикордонної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування (зворотній бік а.с.37).
Станом на момент подання позовної заяви позивач проходить війську службу на цій посаді. Вказана обставина не заперечується відповідачем.
21.12.2023 ОСОБА_1 подав складений 20.12.2023 рапорт на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років (а.с.38).
Зі змісту вказаного рапорту слідує, що факт утримання ОСОБА_1 4 (чотирьох) неповнолітніх дітей, на думку позивача, підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 11.12.2023 за №1411.
Згідно доводів позивача, до рапорту від 20.12.2023 долучено завірені копії документів, які підтверджують факт перебування на його утриманні 4 (чотирьох) дітей віком до 18 років, а саме: паспорт позивача, картка фізичної особи платника податків позивача, паспорт ОСОБА_2 , картка фізичної особи платника податків ОСОБА_8 , свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження ОСОБА_3 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 , свідоцтво про народження ОСОБА_5 , свідоцтво про народження ОСОБА_6 , акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи.
Втім, листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.01.2024 за №08/1821/24-Вн, адресованого позивачу, повідомлено, що з доданих документів до рапорту не встановлено підстав для звільнення позивача з обставин наявності на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років (а.с.36).
Крім того, у вказаному листі здійснено посилання на статті 180, 181 Сімейного кодексу України, як на підставу такої відмови.
Вважаючи протиправною бездіяльність щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за абзацом 12 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, позивач звернувся з цим позовом до суду, в якому просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити його зі служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також Закон №2232-XII).
Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).
Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Абзацом 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 за №3543-XII (надалі по тексту також Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Як встановлено судом вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 30.11.2023 мобілізований до лав Збройних сил України згідно Указу Президента №69/2022 "Про загальну мобілізацію" та по теперішній час проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії - номером обслуги другої групи мінометів другого вогневого відділення мінометної прикордонної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування.
Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону №2232-XII.
Підпунктом "г" (абзац 12) пункту 2 частини 4 статті 26 коментованого Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
ОСОБА_1 21.12.2023 скерував на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
В свою чергу, листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.01.2024 за №08/1821/24-Вн, адресованого позивачу, повідомлено, що з доданих до рапорту документів не можливо встановити достатніх підстав для звільнення позивача з обставин наявності на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 за №548-XIV (надалі по тексту Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо)
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 за №124 (надалі по тексту також Інструкція №124), рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (надалі по тексту також Положення №1153/2008) звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За змістом абзацу 4 пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Аналіз вищенаведених норм права дає можливість дійти висновку, що військовослужбовець має право на звільнення зі служби за наявності обґрунтованих підстав, передбачених підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", підтверджених відповідними доказами, подавши відповідний рапорт командиру військової частини, в якій проходить службу.
Отже, визначальними для вирішення цього публічно-правового спору є підтвердження факту перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Зі змісту відповіді на рапорт, направленої позивачу листом від 11.01.2024 за №08/1821/24-Вн, судом з`ясовано, що військовою частиною відмовлено ОСОБА_1 у звільненні з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років).
На обґрунтування такої відмови відповідачем зазначено, що додані до рапорту копії документів не підтверджують підстави для звільнення позивача з наведених обставин.
В контексті доводів сторін суд відзначає наступне.
Так, у позовній заяві позивач вказує на те, що він займається вихованням та фактичним утриманням дітей як спільних, так і дітей дружини від попереднього шлюбу.
Судом, із публічних даних Єдиного державного реєстру судових рішень (із повним доступом) з`ясовано, що в провадженні Снятинського районного суду Івано-Франківської області в 2016 році перебувала цивільна справа №351/1010/16-ц за позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу із ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6
За рішенням суду від 06.09.2016 позов задоволено, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований 27.08.1998 Виконавчим комітетом Прутівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, актовий запис №2 розірвано.
Дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказаним рішенням суду залишено проживати із матір`ю ОСОБА_2 .
Як слідує із змісту свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 08.12.2023 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , укладено шлюб, на засвідчення чого 08.12.2023 складено відповідний актовий запис №162 (зворотній бік а.с.15).
На час укладення шлюбу, у дружини позивача ОСОБА_2 було двоє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Так, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (повторно) від 14.12.2023, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 05.05.2006 складено відповідний актовий запис №8; батько: ОСОБА_7 , мати: ОСОБА_2 (а.с.16).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (повторно) від 14.12.2023, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 04.12.2009 складено відповідний актовий запис №34; батько ОСОБА_7 , мати: ОСОБА_2 (зворотній бік а.с.16).
Згідно наявних в матеріалах справи свідоцтв про народження, на час укладення шлюбу у позивача та ОСОБА_2 , було двоє спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З відомостей свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (повторно) від 14.12.2023 слідує наступне: ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 20.03.2017 складено відповідний актовий запис №4; батько: ОСОБА_1 , мати: ОСОБА_2 (а.с.17).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (повторно) від 14.12.2023, ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 11.02.2021 складно відповідний актовий запис №55; батько: ОСОБА_1 , мати: ОСОБА_2 (зворотній бік а.с.17).
Таким чином, станом на день подання рапорту, ОСОБА_1 не значився батьком жодного з дітей дружини від попереднього шлюбу.
Надаючи правову оцінку акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 11.12.2023 за №1411 (надалі по тексту також акт), як належного доказу підтвердження спільного ведення господарства та участі позивача у вихованні дітей, та, як наслідок, обґрунтованої підстави для звільнення позивача з військової служби у запас з обставин наявності на утриманні трьох дітей і більше дітей віком до 18 років, суд зазначає наступне.
Зі змісту Розділу І "Відомості про особу, яка звернулася за державною виплатою", Розділу ІІІ "Інформація для призначення житлової субсидії" акту від 11.12.2023 за №1411 судом встановлено, що на момент звернення за видачею вказаного документу, ОСОБА_1 не є зареєстрованим, проте фактично проживає у житловому приміщенні (будинку) за адресою АДРЕСА_1 (а.с.19).
Натомість, за вищезгаданою адресою зареєстровані та фактично проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Розділом ІІІ "Інформація для призначення житлової субсидії" акту від 11.12.2023 за №1411 зафіксовано родинний зв`язок осіб, які зареєстровані та/або фактично проживають у житловому приміщенні (будинку) стосовно заявника ОСОБА_1 , з відомостей якого судом встановлено наступне:
ОСОБА_2 голова домогосподарства;
ОСОБА_6 син дружини;
ОСОБА_5 син дружини;
У Розділі VІ "Інша додаткова інформація (за потребою)" зазначено наступне: "В ході обстеження господарства по АДРЕСА_2 встановлено, що ОСОБА_1 , 1980 року народження, на даний час військовослужбовець, проживає в господарстві дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , веде спільне господарство та бере участь у вихованні дітей".
Відповідно до абзацу 6 пункту 3.4 глави 3 "Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.09.2006 за №345, акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи (за наявності), у випадках, передбачених законодавством, складається уповноваженими особами виконавчих органів сільських, селищних, міських рад територіальних громад.
Форма акту затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 04.07.2022 за №190 "Про затвердження форми акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи" (надалі по тексту також Наказ №190).
На момент звернення позивача за видачею акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи, набули чинності зміни до типової форми, котрі були внесені наказом Міністерства соціальної політики "Про внесення змін до наказу Міністерства соціальної політики України від 04 липня 2022 року №190" від 29.09.2022 за №266.
Зі змісту преамбули Наказу №190, а також Розділу І "Відомості про особу, яка звернулася за державною виплатою", Розділу ІІ "Інформація для призначення житлової субсидії" типової форми акту, чинних на момент звернення, слідує, що акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи складається на вимогу заявника, для призначення йому однієї або кількох державних виплат, зокрема житлової субсидії, пільг з оплати комунальних послуг, щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею.
Відтак, суд доходить висновку про належність акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 11.12.2023 за №1411, до способів доказування підстав для призначення державних соціальних допомог й підтвердження факту реєстрації та/або проживання у житловому приміщення (будинку) осіб, котрі претендують на отримання такої допомоги, натомість застосування такого акту на засвідчення наявності обставин утримання особою трьох і більше неповнолітніх дітей виключається, оскільки з його змісту неможливо встановити наявність у ОСОБА_1 обов`язку утримання усіх дітей, котрі спільно з ним проживають.
З приводу долучення до позовної заяви посвідчення, що надає право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей на ім`я ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 , видане Управлінням соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації від 15.04.2019, дійсне до 14.04.2024 (надалі по тексту також посвідчення), суд доходить наступних висновків.
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина 2 статті 3 СК України).
За визначенням статті 1 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 за №2402-ІІІ (надалі по тексту також Закон №2402-ІІІ), багатодітною є сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує.
Наведене значення багатодітної сім`ї дає підстави суду для висновку, що позивач, його дружина та 4 (четверо) дітей є багатодітною сім`єю у розумінні вимог чинного законодавства.
Батькам і дітям з багатодітних сімей видаються відповідні посвідчення. Зразок посвідчення, порядок виготовлення і видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина 7 статті 13 Закону №2402-ІІІ).
Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї" від 02.03.2010 року за №209 затверджено "Порядок виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї", який визначає механізм виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї (надалі по тексту також - Порядок №209).
Так, у відповідності до пункту 2 Порядку №209, посвідчення є документами, що підтверджують статус багатодітної сім`ї і дітей з такої сім`ї та їх право на отримання пільг згідно із Законом України "Про охорону дитинства" та іншими актами законодавства.
Перелік та види пільг, котрі надаються багатодітним сім`ям, встановлений статтею 13 Закону №2402-ІІІ.
Посвідчення, що надає право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей на ім`я ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 , видане 15.04.2019 Управлінням соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації, дійсне до 14.04.2024, у графі "Діти" містить записи наступного змісту:
ОСОБА_5 , 2006 року народження;
ОСОБА_6 , 2009 року народження;
ОСОБА_3 , 2017 року народження;
ОСОБА_4 , 2021 року народження (а.с.18).
Таким чином, суд відхиляє доводи позивача про підтвердження факту спільного проживання в сім`ї з дружиною та дітьми на підставі долучення до матеріалів справи копії посвідчення ОСОБА_2 , наголошуючи, що посвідчення є документом, що підтверджує статус багатодітної сім`ї і дітей з такої сім`ї та їх право на отримання пільг згідно із Законом України "Про охорону дитинства" та іншими актами законодавства.
В силу вимог частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 1 статті 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина 1 статті 268 СК України).
Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд зазначає, що ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 , має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Суд встановив, що позивач до рапорту про звільнення з військової служби не додав доказів на підтвердження того, що діти ОСОБА_2 не мають діда, бабу, повнолітніх братів та сестер, здатних їх утримувати або наявності у матері цих дітей поважних причин, з яких вона не може надавати їм належного утримання.
Враховуючи те, що діти ОСОБА_2 мають принаймні матір, а також батька, в силу вимог частини 1 статті 268 СК України, обов`язок щодо їх утримання не може бути покладено на їх вітчима.
Додатково суд звертає увагу, що наявна в матеріалах справи довідка Снятинського районного суду Івано-Франківської області за №01/36/1/24 від 23.01.2024 про те, що ОСОБА_2 не зверталася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_7 на утримання синів ОСОБА_5 , 2006 року народження, та ОСОБА_6 , 2009 року народження, яка не було долучена позивачем до рапорту від 21.12.2023, тим не менш, не встановлює юридичного факту невиконання колишнім чоловіком дружини позивача батьківського обов`язку з утримання дітей.
Зокрема, законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними. Форми такого утримання можуть різнитись. Відтак, законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо.
"Вітчим" і "пасинок" не мають настільки чітко визначених прав та обов`язків по відношенні один одного. Якщо "пасинок" має батька, який проживає окремо, то за нормами сімейного законодавства вони наділені по відношенню один до одного правами та обов`язками. Тобто, батько має своїм обов`язком утримувати неповнолітню дитину навіть, якщо вона проживає окремо від нього з матір`ю, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. І навіть більше, з часом, така дитина (по досягненню повноліття) матиме обов`язок забезпечити утриманням свого непрацездатного батька, що потребує матеріальної допомоги (стаття 202 СК України).
З іншої сторони, якщо вітчим самостійно (за власною ініціативою) надає матеріальну допомогу пасинку, це свідчить про дотримання засад добросовісності, розумності та справедливості у сімейних правовідносинах. Проте, з позиції норм СК України таку поведінку вітчима не можна назвати "утриманням", бо "утримання", це не "право", а безальтернативний та імперативно визначений "обов`язок" батьків по відношенню до неповнолітніх дітей.
Отже, суд резюмує, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з вказаним рапортом, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність протиправної бездіяльності/дій відповідача щодо протиправного не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.
Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 1 211,20 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи платіжна інструкція від 19.02.2024 за №59ZY-1EKY-83AE (а.с.10).
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судового збору.
Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесені ними судові витрати при розгляду даної справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу таких витрат.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача адвокат Комаса Олександр Володимирович, (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №001161/1 від 27.05.2022; ордер на надання правової допомоги серії СВ №1078492), АДРЕСА_3 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_8 ), АДРЕСА_4 ).

Суддя Чуприна О.В.