Справа № 400/2703/24
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 р. № 400/2703/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
третя особаВійськова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 з військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 з військової служби згідно з абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану через сімейні обставини у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Ухвалою від 29.04.2024 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , має дружину ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи. Після звернувся позивача до командира з рапортом про звільнення з військової служби з підстав інвалідності дружини, командування Військової частини НОМЕР_2 погодило рапорт позивача та клопотало по суті рапорту перед командиром Вiйськової частини НОМЕР_1 , який уповноважений ухвалити рiшення про звiльнення позивача з вiйськової служби та видати про це вiдповiдний наказ. Протягом мiсяця з дня подання вiдповiдач не повiдомив позивача про результати розгляду рапорту. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав відзив на позовну, в якому у задоволенні позову просив відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що приписами ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби наявність третьої групи інвалідності у дружини (чоловіка) як під час дії особливого періоду так і під час воєнного стану. Такими підставами є наявність саме І чи ІІ групи інвалідності.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією, проходить військову службу на посаді водiя-хiмiка вiддiлення радiацiйного, хiмiчного, бiологiчного захисту Вiйськовоi частини НОМЕР_2 та має військове звання солдат.

Позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_3 , довідкою МСЕК Серії 2-18 АЄ та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 .

Позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 із рапортом про звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю інвалідності ІІІ групи у дружини.

Командування Військової частини НОМЕР_2 погодило рапорт позивача та клопотало по суті рапорту перед командиром Військової частини НОМЕР_1 , який уповноважений ухвалити рішення про звільнення позивача з військово служби та видати про це відповідний наказ.

Станом на день розгляду цієї справи рапорт позивача командуванням Військової частини НОМЕР_1 не розглянутий, а позиція відповідача щодо відмови у його задоволенні викладена лише у відзиві на позовну заяву.

Отже, суть даного спору полягає в різному тлумаченні сторонами положень абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Приймаючи рішення у справі, суд виходить наступного:

Відповідно до абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду даної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Системний аналіз абз. 5 пп.«г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами за таких підстав:

- в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності, при цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність;

- та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Термін «особа з інвалідністю» визначений ст. 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» як особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 3 цього ж закону визначено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Пунктом 26 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМ України від 03.12.2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», визначено, що особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Таким чином, особою з інвалідністю є особа, якій встановлена I, II чи III група інвалідності.

Відповідно, військовослужбовець, дружина якого має інвалідність, має право на звільнення з лав ЗСУ на підставі абз.5 пп.«г» п.2 ч.4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», незалежно від групи інвалідності та наявності чи відсутності необхідності здійснення за нею постійного догляду. Тобто, сам факт наявності дружини з числа осіб з інвалідністю вже є достатньою підставою для звільнення з військової служби.

Враховуючи, що факт встановлення дружині позивача ІІІ групи інвалідності підтверджено належними доказами і сторонами не оспорюється, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на звільнення з військової служби на підставі абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вивчивши та проаналізувавши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, враховуючи приписи дію чого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають повному задоволенню виходячи з наступного.

Суд вбачає протиправну бездіяльність зі сторони Військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставного не прийняття рішення по рапорту позивача, оскільки відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби, думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

На думку суду така бездіяльність фактично є відмовою/перешкоджанням у звільненні з військової служби про що наголошує позивач.

Суд вважає, що тлумачення відповідачем п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме, що підставами для звільнення з військової служби є наявність у дружини/чоловіка військовослужбовця тільки І чи ІІ групи інвалідності є хибним, оскільки змістовний аналіз та викладення вказаної норми є такою, що такі підстави стосуються лише батьків. Що стосується дружини/чоловіка військовослужбовця то достатньою підставою може бути і інша група інвалідності, а саме третя, оскільки відповідно до чинного законодавства в Україні їх всього три це І, ІІ та ІІІ.

Таким чином, позивач має право на звільнення у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, а тому суд вважає, що є підстави для зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Разом з цим, завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а в праві обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах, з урахуванням встановлених обставин, ефективним та належним способом захисту прав позивача є: визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 з військової служби та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 з військової служби згідно з абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану через сімейні обставини у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), за участю третьої особи Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 з військової служби.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 з військової служби згідно з абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану через сімейні обставини у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.05.2024 року.

Суддя О.В. Малих