Справа № 440/8396/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 р. Справа № 440/8396/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, повний текст складено 14.02.24 у справі № 440/8396/23

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України (далі за текстом також відповідач), в якій просив:

- визнати дії МВС України щодо відмови позивачу в надсиланні/поданні до територіального органу ПФУ відповідного звернення та необхідних документів для призначення пенсії у зв`язку з врахуванням вислуги років у пільговому обчисленні незаконними;

- зобов`язати МВС України подати до територіального органу ПФУ документи для призначення пенсії позивачу із врахуванням вислуги років у пільговому обчисленні.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови ОСОБА_1 в надсиланні/поданні до територіального органу ПФУ відповідного звернення та необхідних документів для призначення пенсії у зв`язку з врахуванням вислуги років у пільговому обчисленні протиправними.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України подати до територіального органу ПФУ документи для призначення пенсії ОСОБА_1 із врахуванням вислуги років у пільговому обчисленні.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що зміст пункту 3 Порядку № 393 не відповідає змісту пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262, тому, згідно з частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, застосуванню підлягає норма Закону № 2262, відповідно до якої час служби, достатній для призначення пенсії, визначається у календарному, а не у пільговому обчисленні; оскільки позивач не має права на пенсію за вислугу років на умовах, визначених Законом, то для оформлення подання про призначення пенсії за вислугу років та направлення його до територіального органу Пенсійного фонду України законодавчі підстави у відповідача відсутні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до витягу з Наказу МВС України від 06.11.2015 за № 0081о/с, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з 06.11.2015 в запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) полковника міліції ОСОБА_1 (М-076976), начальника 5-го управління Департаменту карного розшуку.

23.03.2023 позивач звернувся до Міністра МВС України із заявою, в якій просив надіслати до територіального органу ПФУ відповідне звернення та необхідні документи для призначення позивачу пенсії в зв`язку з врахуванням вислуги років у пільговому обчисленні.

Листом МВС України від 05.04.2023 за №Т-5628/49-6007-2023 повідомлено позивача, що Департамент пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України, розглянувши звернення, повідомляє про таке. Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, зокрема, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Статтею 2 Закону передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Відповідно до частини першої статті 12 Закону право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, інші особи, зазначені у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті І2 Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 Закону), незалежно від віку, якщо вони були у період з 01.10.2015 по 30.09.2016, і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше (пункт «а» цієї статті); особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, інші особи, зазначені у пунктах «б»-«д», «з» статті 12 Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, за наявності у НМУ страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ. Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально - виконавчій службі України (пункт «б» цієї статті).

У листі також зазначено, що згідно із доданими до звернення копіями документів на дату звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (06.11.2015) позивач досяг 37- річного віку та має вислугу років в календарному обчисленні тривалістю 20 років 02 місяці 21 день. Оскільки не виконуються вимоги, передбачені статтею 12 Закону, право на призначення пенсії за вислугу років у позивача відсутнє. З урахуванням наведеного підстав для оформлення уповноваженим структурним підрозділом МВС документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону та направлення їх до територіального органу Пенсійного фонду України немає.

Позивач, уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо оформлення та направлення відповідних документів до пенсійного органу для призначення пенсії, звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи правові висновки, наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а та в постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років за пунктом "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначено Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-XII).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: пенсія за вислугу років призначається: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

За приписами статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Алгоритм обчислення вислуги років для призначення та виплати такої пенсії врегульовано правовими нормами Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" (надалі - Порядок N 393), із змінами та доповненнями, що були чинні на час виникнення спірних відносин.

За змістом правових норм Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 393 законодавець не надає визначень ні "календарної вислуги років" ні пільгової вислуги років". Правовими нормами Порядку № 393 та Закону № 2262-ХІІ законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.

Разом з тим правовими нормами Порядку № 393 зі змінами, внесеними Постановою КМ № 119 від 16.02.2022, які набрали чинності 19.02.2022, чітко розмежований механізм визначення вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ та механізм розрахунку вислуги років на пільгових умовах для визначення розміру такої пенсії.

Зокрема, приписами п. 2-1 Порядку № 393 прямо зазначено, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Одночасно приписами п. 3 цього ж Порядку прямо передбачено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18, в якій Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав сформувала такі правові висновки:

«В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Постанови № 393».

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до витягу з Наказу МВС України від 06.11.2015 за № 0081о/с «По особовому складу» вислуга років позивача на 06.11.2015 в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, складає 20 років 02 місяці 21 день, у пільговому обчисленні 28 років 10 місяців 09 днів.

Враховуючи правові висновки, наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а та постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років за пунктом "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Висновки суду також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 27.07.2022 у справі №766/4549/17 та від 22.06.2022 у справі №761/29252/17.

Доводи та аргументи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були наведені у відзиві на позовну заяву, та з урахуванням яких судом першої інстанції вже надано оцінку встановленим обставинам справи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 у справі № 440/8396/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова