Справа № 160/8326/24
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2024 рокуСправа №160/8326/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
01.04.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України, з вимогами:
- визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021р. по 31 березня 2024р., обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судці у розмірі 2 102 грн;
- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Наталії Василівні на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021р. у розмірі 2 270 грн., щомісячні доплати у відповідних відсотках за вислугу років, допомоги на оздоровлення, за період з 01 січня по 31 грудня 2021р., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;
- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Наталії Василівні на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судці 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022р. у розмірі 2 481 грн., щомісячні доплати за вислугу років, допомоги на оздоровлення, за період з 01 січня по 31 грудня 2022р., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;
- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Наталії Василівні на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судці 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2023р. у розмірі 2 684 грн., щомісячні доплати за вислугу років, допомоги на оздоровлення, за період з 01 січня по 31 грудня 2023р., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;
- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Наталії Василівні на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024р. у розмірі 3 028 грн., щомісячні доплати у відповідних відсотках за вислугу років, допомоги на оздоровлення, за період з 01 січня по 31 березня 2024р. (включно), з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2021р., виходячи із встановленого на 01 січня 2021р. прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 270 грн., за період з 01 січня по 31 грудня 2022р., виходячи із встановленого на 01 січня 2022р. прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 481 грн., за період з 01 січня по 31 грудня 2023р., виходячи із встановленого на 01 січня 2023р. прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 684 грн., за період з 01 січня по 31 березня 2024р. (включно), виходячи із встановленого на 01 січня 2024р. прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3 028 грн..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2024 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нараховувало суддівську винагороду та виплатило допомогу на оздоровлення для визначення суми, яких використовувалася величина під назвою «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», у розмірі 2 102 грн. Втім, відповідно до приписів спеціального законодавства, відповідач повинен був нарахувати їй суддівську винагороду, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: - за весь 2021р. - встановленого на 1 січня 2021р. у розмірі 2 270 грн; - за весь 2022р. - встановленого на 1 січня 2022р. у розмірі 2 481 грн; - за весь 2023р. - встановленого на 1 січня 2023р. у розмірі 2 684 грн; - за період з 01.01.2024 по 31.03.2024р. (включно) - встановленого на 1 січня 2024р. у розмірі 3 028 грн. Внаслідок цього розмір винагороди не відповідає розміру, установленому спеціальним Законом, у зв`язку із чим не погоджується із сумою виплаченої суддівської винагороди та вважає, що Відповідачами порушено її право на належне матеріальне забезпечення та право на володіння майном в розумінні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 05.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі №160/8326/24 та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.
Відповідачем-1 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, 10.04.2024 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що за приписами частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Згідно із частиною дев`ятою статті 135 Закону № 1402-VIII обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків. Отже, Законом №1402-VIII визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. При цьому, норма частини третьої статті 135 Закону №1403-VIII бланкетною, оскільки встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду (30), але не встановлює розміру прожиткового мінімуму, який необхідний для цього. У зв`язку з цим, для встановлення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року необхідно звернутися до іншого закону, який встановлює такий розмір прожиткового мінімуму при визначенні базового розміру посадового окладу судді. Такі норми доповнять частину третю статті 135 Закону 1402-VIII і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року №1082-IX, Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року №1928-IX, Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року №2710-IX та Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023 № 3460-ІХ(далі Закон №1082-IX, Закон № 1928-ІХ, Закон № 2710-ІХ, Закон №3460-ІХ). Таким чином, позивачу як нараховувалося, так і виплачувалося 30 прожиткових мінімумів, встановлених Законом №1402-VIII.Разом з тим, зазначені Закони №1082-IX, №1928-IX, № 2710-IX, №3460-ІХ в судовому порядку не скасовувалися, неконституційними не визнавалися та є чинними. ТУ ДСА України жодними своїми рішеннями, діяннями чи бездіяльністю не здійснювали дій, спрямованих на порушення прав та законних інтересів позивача. Крім того, посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 у справі №820/1853/17 та зазначає, що норма частини третьої статті 133 Закону №2453-VI є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.
Відповідач-2 - Державна судова адміністрація України повідомлена про відкриття провадження у справі, про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронних листів, які міститься в матеріалах справи.
Втім, як у встановлений судом строк, так і станом на дату ухвалення рішення відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
У судове засідання 06.05.2024 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі учасники повідомлені належним чином, від позивача та представника відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача-2 причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи всі учасники повідомлені належним чином.
Протокольною ухвалою суду, оголошеною у судовому засіданні 06.05.2024 із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження у адміністративній справі №160/8326/24 закрито та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 14.05.2024 о 10:30.
У судове засідання 14.05.2024 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі учасники повідомлені належним чином.
За викладених обставин, враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 3 статті 194 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської обласної ради народних депутатів №12-2/XXII від 14.10.1994 ОСОБА_2 призначено на посаду судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.
Наказом начальника управління юстиції Дніпропетровської обласної держадміністрації від 15.10.1994 №168 ОСОБА_2 зараховано до штату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, суддею.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 22.10.1994 серії НОМЕР_1 , після укладення шлюбу, ОСОБА_2 присвоєно прізвище ОСОБА_3 .
Постановою Верховної Ради України №1174-XIV від 21.10.1999 ОСОБА_1 , обрано суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська безстроково.
Наказом в.о. начальника обласного управління юстиції №236-к від 29.10.1999 ОСОБА_1 зараховано до штату районних судів м. Дніпропетровська, суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.
Наказом голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №13-к від 08.02.2021 ОСОБА_1 визначено стаж роботи на посаді судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - 31 рік 03 місяці 11 днів та право на виплату щомісячної доплати за вислугу років y розмірі 70% від посадового окладу судді.
Наказом голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №1-к від 04.01.2022 ОСОБА_1 визначено стаж роботи на посаді судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - 32 роки 03 місяці 11 днів та право на виплату щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 70% від посадового окладу судді.
Наказом голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №4-к від 04.01.2023 ОСОБА_1 визначено стаж роботи на посаді судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - 33 роки 03 місяці 11 днів та право на виплату щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 70% від посадового окладу судді.
Наказом голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №1-к від 01.01.2024 ОСОБА_1 визначено стаж роботи на посаді судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - 34 роки 03 місяці 11 днів та право на виплату щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 70% від посадового окладу судді.
Обчислення суддівської винагороди позивачу з 01.01.2021 по 31.03.2024 проведено у відповідності до Закону №1082-IX, Закону №1928-IX, Закону №2710-IX та Закону №3460-ІХ виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.
Позивач такі дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області вважає протиправними з тих підстав, що відповідно до норм спеціального законодавства суддівська винагорода у спірному періоді підлягає нарахуванню виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021 у розмірі 2270 грн, на 01.01.2022 у розмірі 2481 грн, на 01.01.2023 у розмірі 2684 грн, на 01.01.2024 у розмірі 3028 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 130 Конституції України, Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
У преамбулі Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Частиною 1 статті 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Частиною 1 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 2 статті 135 цього Закону суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Частиною 1 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до положень частини 2 статті 135 Закону України №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до частини 5 статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Частиною 9 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня - 2189 гривень, з 01 липня - 2294 гривні, з 01 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 01 січня - 2102 гривні.
У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» закріплено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.
Судом встановлено, що позивачу суддівську винагороду у спірному періоді обчислено на підставі приписів статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» із урахуванням розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.
Суд зазначає, що визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом №1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 №3-рп/2013, а також від 04.12.2018 №11-р/2018.
При вирішенні спору суд виходить із того, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.
Цей висновок узгоджується із змінами до Конституції України внесеними Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (далі - Закон №1401-VIII), що набрали чинності з 30.09.2016.
Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище.
Конституція України у редакції Закону №1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що "розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій".
З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону №1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.
Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону №1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в розумінні частини другої статті 130 Конституції України.
Пунктом 1 частини 3 та пунктом 1 частини 4 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Тому, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, безпосередньо залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо, наведено у Законі України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року №966-XIV (далі - Закон №966-XIV).
Відповідно до статті 1 Закону №966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Суд зазначає, що Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді".
При цьому судді Законом №966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Натомість, статтею 7 Закону №1082-IX, разом із встановленням на 01.01.2021 прожиткового мінімуму, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн., був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.
Статтею 7 Закону №1928-IX, разом із встановленням на 01.01.2022 прожиткового мінімуму, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн., був введений такий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.
Статтею 7 Закону України №2710-IX, разом із встановленням на 01.01.2023 прожиткового мінімуму, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн. відповідно, був введений вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.
Статтею 7 Закону України №3460-IX, разом із встановленням на 01 січня 2024 років прожиткового мінімуму, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн. відповідно, був введений вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.
До 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону №1402-VIII.
Суд зауважує, що зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також в Закон №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.
Суд звертає увагу, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України №1082-IX, №1928-IX, №2710-IX,№ 3460-IX.
Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 №5-рп (II)/2020, до судів різних видів юрисдикції ставиться вимога застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori) - "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali) - "закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Водночас Закон України №1082-IX, №1928-IX, №2710-IX,№ 3460-IX фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною 3 статті 135 Закону № 1402-VIII.
Суд зауважує, що Закон України №1082-IX, №1928-IX, №2710-IX, №3460-IX не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.
Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права "спеціальний закон скасовує дію загального закону". Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.
Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону №1402-VIII, а положення Закону №966-XIV вважати загальними нормами.
На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Отже, Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач 1 неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.
Відтак, суд доходить висновку, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено: на 01.01.2021 у розмірі 2270 грн., 01.01.2022 у розмірі 2481 грн, 01.01.2023 у розмірі 2684 грн, 01.01.2024 у розмірі 3028 грн на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн. у період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2024 року, на підставі абзацу 5 статті 7 Законів України №1082-IX, №1928-IX, №2710-IX, № 3460-IX) була неправомірною.
Позиція суду узгоджується із практикою застосування норм матеріального права Верховним Судом та його висновками викладеними у постановах від 10.11.2021 у справі №400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21, від 25.07.2023 у справі №120/2006/22, від 26.07.2023 у справі №240/2978/22, від 27.07.2023 у справі №240/3795/22, від 02.08.2023 у справі №560/5597/22.
Підсумовуючи суд зазначає, що розмір суддівської винагороди встановлено статтею 135 Закону №1402-VIII, а тому позивач має право на перерахунок та виплату недоотриманих сум винагороди яка повинна обчислюватися із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270 грн., на 01.01.2022 складає 2481 грн, на 01.01.2023 складає 2684 грн, на 01.01.2024 складає 3028 грн.
Отже, позовні вимоги про визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн. та похідні від них вимоги про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області вчинити дії для відновлення порушених прав позивача, підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог до Державної судової адміністрації України, суд зазначає наступне.
Згідно із частинами 1,2,3 статті 148 Закону №1402-VІІІ фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема Державна судова адміністрація України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, крім Верховного Суду та вищого спеціалізованого суду.
Статтею 149 Закону №1402-VІІІ визначено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Відповідно до частини 1 статті 151 Закону №1402-VІІІ Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.
Пунктами 2 та 7 частини 1 статті 152 Закону №1402-VІІІ встановлено, що Державна судова адміністрація України забезпечує належні умови діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених цим Законом; готує бюджетний запит.
З вищевикладеного слідує, що головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів є Державна судова адміністрація України, а Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.
Повноваження та види розпорядників бюджетних коштів визначені статтею 22 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), відповідно до частини першої якої за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, Державна судова адміністрація України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників (пункт 1 частини другої статті 22 БК України).
Відповідно до частини 5 статті 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань (пункт 3); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством (пункт 4).
Частиною 1 статті 23 БК України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
У постановах Верховного Суду у справах №400/2031/21 та №360/503/21 суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність направлення їх на новий розгляд через те, що у цих справах позови були пред`явлені до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (територіального органу ДСА), що здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі. Разом з тим, зважаючи на положення статей 148, 149 Закону №1402-VІІІ у системному взаємозв`язку з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 БК України виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України, процесуальний статус якого був у цих справах визначений в якості третьої особи.
Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які Державна судова адміністрація України затвердила у його кошторисі на 2021-2024 роки.
Докази, що у спірних правовідносинах Державна судова адміністрація України виконала свої повноваження для забезпечення виплати позивачу суддівської винагороди обчисленої із урахуванням прожиткового мінімуму величиною у 2021 році - 2270 грн., у 2022 році - 2481 грн, у 2023 році - 2684 грн, у 2024 році - 3028 грн, в матеріалах справи відсутні.
Не є спірним і те, що відповідачем-2 не забезпечено фінансування виплати належної позивачу суддівської винагороди за спірний період в повному обсязі.
Відтак, невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі пов`язана із діяльністю Державної судової адміністрації України, як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду; стаття 148 Закону №1402-VIII) як суб`єкта владних повноважень, бездіяльністю якого порушено права позивача.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням положень статті 9 КАС України, а також предмету позову та встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що для повного захисту прав позивача та обрання ефективного способу захисту його прав, належить вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди позивача за період 01.01.2021 по 31.12.2023 та з 01.01.2024 по 31.03.2024 включно з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб розмір якого на 01.01.2021 складає 2270 грн., на 01.01.2022 складає 2481 грн, на 01.01.2023 складає 2684 грн, на 01.01.2024 складає 3028 грн, та зобов`язати Державну судову адміністрації України вчинити такі дії.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.
Так, частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з частиною 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
Суд зазначає, що обґрунтованих пояснень щодо необхідності покладення на відповідача додаткового обов`язку під час виконання судового рішення позивач у позовній заяві не зазначив. Судом під час розгляду справи обставин, які б вимагали встановлення судового контролю, також не встановлено.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахування судової практики Європейського суду з прав людини.
На підставі частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 9, 72-77, 193, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2021 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 270 грн., за період з 01 січня по 31 грудня 2022 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 481 грн., за період з 01 січня по 31 грудня 2023 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 684 грн., за період з 01 січня по 31 березня 2024 року (включно), виходячи із встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3 028 грн.
Зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2021 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 270 грн.., за період з 01 січня по 31 грудня 2022 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 481 грн., за період з 01 січня по 31 грудня 2023 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 684 грн., за період з 01 січня по 31 березня 2024 року (включно), виходячи із встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3 028 грн.
Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102 грн.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Наталії Василівні на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року у розмірі 2 270 грн., щомісячні доплати у відповідних відсотках за вислугу років, допомоги на оздоровлення, за період з 01 січня по 31 грудня 2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Наталії Василівні на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судці 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022 року у розмірі 2 481 грн., щомісячні доплати за вислугу років, допомоги на оздоровлення, за період з 01 січня по 31 грудня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Наталії Василівні на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судці 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2023 року у розмірі 2 684 грн., щомісячні доплати за вислугу років, допомоги на оздоровлення, за період з 01 січня по 31 грудня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Наталії Василівні на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року у розмірі 3 028 грн., щомісячні доплати у відповідних відсотках за вислугу років, допомоги на оздоровлення, за період з 01 січня по 31 березня 2024 року (включно), з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Е.О. Юрков