Справа № 240/32618/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Житомир справа № 240/32618/23

категорія 106010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 оформленого листом №5791 від 14.08.2023 в частині, що стосується відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення, яким надати йому, відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач, ЖОМТЦКСП) щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до абз.11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Відмова мотивована відсутністю факту здійснення позивачем догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю та документів, які свідчать про відсутність інших працездатних осіб, які згідно з законом зобов`язані здійснювати утримання його матері.

Ухвалою суду від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та за наявними у справі матеріалами.

19.12.2023 від відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зауважує, що позивач не звертався до відповідача з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а лише поставив до відома, що має право на таку відстрочку. До поданої до ЖОМТЦКСП заяви від 09.08.2023, не долучено інформацію на підтвердження відсутності інших працездатних осіб, крім позивача, які зобов`язані за законом утримувати особу з інвалідністю. З огляду на що вважає, що підстави для відстрочки від призову за мобілізацією, на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" відсутні.

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що підтверджується відомостями військового квитка серії НОМЕР_1 .

Позивач є єдиним сином ОСОБА_2 , що підтверджується нотаріально завіреною заявою (№2635 від 21.08.2023), яка наявна в матеріалах справи.

ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, про що свідчить довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №405312 від 12.06.2023 та перебуває на утриманні єдиного сина, що підтверджується відповідними квитанціями.

У зв`язку із необхідністю догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, позивач звернувся до відповідача із заявою від 07.08.2023, в якій повідомив про наявність підстав на відстрочку від призову під час мобілізації як такого, що має матір із числа осіб з інвалідністю II групи та є єдиним, який за законом має її утримувати. До заяви долучив копії документів, на підтвердження вказаних підстав.

У відповідь на подану заяву, позивач отримав лист відповідача №5791 від 14.08.2023, яким відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із ненаданням повного переліку документів які б підтверджували право на відстрочку від військової служби.

Позивач не погоджується із такою відмовою та наголошує, що має законні підстави для отримання відстрочки, оскільки його матір є інвалідом ІІ групи, а він єдиним сином, який за законом зобов`язаний її утримувати.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Положеннями абз. 5 статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони встановлює Закон України "Про оборону України" №1932-XII від 06.12.1991 (далі - Закон №1932-XII).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст.1 Закону №1932-XII).

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені ст. 22 Закону №3543-ХІІ.

Відповідно до абз.6-7 ч.3 ст.22 Закону№3543-ХІІ інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу (ч.4 ст.22 Закону №3543-ХІІ).

Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно із положеннями абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 (далі - Положення №154, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Приписами п.2 Положення №154 передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

За змістом пункту 7 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства (п. 8 Положення №154).

За змістом п.9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, в тому числі: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи; виконують інші функції відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, в тому числі беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань призову громадян на строкову військову службу, службу у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від призову на строкову військову службу, службу у військовому резерві.

У контексті викладених норм, слідує висновок, що до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить також оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку. Тобто, саме відповідач наділений повноваженнями здійснювати розгляд питання щодо відстрочки резервістів від призову під час мобілізації.

Як свідчить зміст позовних вимог, предметом позову у даній справі є відмова відповідача у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами з підстав передбачених абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ.

Тобто, позивач звернувся до відповідача із заявою про відстрочення від військової служби, у зв`язку із перебуванням на його утриманні матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Однак, як свідчить зміст абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, головною умовою для застосування такої норми, як підстави для відстрочки військовозобов`язаного від призову під час мобілізації є відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

За матеріалами справи відслідковується, що позивачу відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із відсутністю акта встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків або документів про отримання компенсації за догляд та витягу з реєстру актів цивільного стану про відсутність працездатних та інших дітей у особи з інвалідністю.

Розглядаючи спірні правовідносини, зокрема підстави, які слугували відмові у задоволенні заяви позивача про відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації у правовій площині суд враховує наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача з заявою про надання відстрочки. До вказаної заяви додав копії наступних документів, які також наявні в матеріалах даної справи:

- військовий квиток;

- паспорт та РНОКПП;

- довіреність ВЕО№440855;

- лист від 08.02.2008;

- свідоцтво про народження ОСОБА_1 ;

- свідоцтво про народження ОСОБА_4 ;

- свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_4 ;

- паспорт ОСОБА_3 ;

- свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_3 ;

- довідка до акта огляду МСЕК №405312;

- пенсійне посвідчення ОСОБА_3 ;

- свідоцтво про смерть ОСОБА_5 ;

- свідоцтво про смерть ОСОБА_6 ;

- свідоцтво про народження ОСОБА_7 ;

- свідоцтво про шлюб ОСОБА_7 ;

- пенсійне посвідчення ОСОБА_8 ;

- свідоцтво про народження ОСОБА_7 ;

- витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя ОСОБА_7 ;

- свідоцтво про смерть ОСОБА_9 НОМЕР_2 від 13.02.1996;

- витяг з постанови ЛК №82/171;

- довідки №2058 від 16.10.2015 та №424 від 19.07.2023;

- довідка Пенсійного фонду України від 12.06.2023.

Щодо відсутності акта встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків або документів про отримання компенсації за догляд та витягу з реєстру актів цивільного стану про відсутність працездатних та інших дітей у особи з інвалідністю, що слугувало підставами для відмови позивачу у задоволенні його заяви про відстрочку, суд зважає на наступне.

Як свідчать матеріали справи, зокрема заява від 21.08.2023 (нотаріально завірена) ОСОБА_3 , мати позивача, має єдиного сина ОСОБА_1 , який з нею проживає без реєстрації та її утримує. Факт проживання та утримання позивачем своєї матері, підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю Управляюча компанія "Полісся" про склад сім`ї №476 від 17.08.2023 та актом №41 від 17.08.2023, складеним майстрами дільниці та в присутності сусідів. Крім того, відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи, які свідчать купівлю ліків для необхідного лікування та оперативного втручання.

Свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 та про розірвання шлюбу НОМЕР_4 , свідчать про те, що ОСОБА_3 розлучена та повторно не одружувалася.

Батьки ОСОБА_3 померли, що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_5 від 18.02.2014 та НОМЕР_6 від 21.06.1971. Матір та батько ОСОБА_3 , мали ще двоє доньок (згідно із свідоцтвами про народження НОМЕР_7 від 02.02.1960 та НОМЕР_8 від 30.05.1958). Одна із сестер ОСОБА_3 ОСОБА_9 (змінено прізвище, у зв`язку із одруженням, згідно з інформацією зазначеною у витязі з реєстру №2), померла, про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_2 . Друга сестра ОСОБА_3 , ОСОБА_8 (змінено прізвище, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_9 від 14.09.1985), на даний час, відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_10 серії НОМЕР_11 є пенсіонером за віком та не здатна доглядати та утримувати ОСОБА_3 , та не зобов`язана за законом.

Проаналізувавши перелічені документи, суд дійшов висновку про наявність повного необхідного переліку документів, які підтверджують наявність у матері позивача інвалідності ІІ групи та те, що ОСОБА_1 є єдиним її сином, на утриманні якого вона перебуває. Інших осіб, які за законом зобов`язані та можуть здійснювати утримання матері військовозобов`язаного ОСОБА_1 , при розгляді даної справи, не встановлено.

Таким чином, оскільки суд встановив, що позивач має право на відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив йому у наданні відстрочки від призову за мобілізацією.

Отже, оскаржуване рішення відповідача, оформлене листом №5791 від 14.08.2023, яким відмовлено позивачу в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, слід відмітити, що відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями розуміються повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі №640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Однак, в розрізі досліджених судом документів, слід наголосити, що під час розгляду заяви позивача, відповідач вчинив дії та надав оцінку заявленим підставам та документам, що додані до заяви, які суд визнав протиправними, а тому у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Враховуючи викладене, похідні позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону 3543-ХІІ підлягають до задоволення шляхом зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією за вказаних підстав.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовним вимог

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат розглядається судом, відповідно до ст.139 КАС України. Стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 коп.

Керуючись ст.ст. 241 - 246, 250 КАС України, суд-

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_12 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_13 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене листом №5791 від 14.08.2023, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 22 травня 2024 р.