Справа № 560/3656/24
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3656/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

21 травня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до Приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва Івана Миколайовича про визнання протиправним та скасування повідомлення приватного виконавця виконавчого округу та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2024 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва Івана Миколайовича, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва Івана Миколайовича від 20.02.2024 про повернення виконавчого напису приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Павленко І.М. від 02.02.2024 реєстровий № 148, без прийняття до виконання. Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва Івана Миколайовича відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Павленко І.М. від 02.02.2024 реєстровий №148.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.07.2018 між ОСОБА_1 (надалі-Позичальник) та АТ комерційний банк "Приватбанк" укладено договір про Іпотечний кредит № HMAVGK, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в обмін на зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

10.07.2018 з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Договором про Іпотечний Кредит між ОСОБА_1 та Банком укладено іпотечний договір № HMAVGK/1 від 10.07.2018, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. від 10.07.2018 за номером 1724.

За вказаним договором Позичальником в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 68.40 кв.м., житловою площею, 40.80, кв.м. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (надалі Предмет іпотеки).

02.02.2024 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павленко Інною Василівною, керуючись п. 4.1 договору іпотеки та статтею 87 Закону України "Про нотаріат" видано виконавчий напис № 148, яким запропоновано звернути стягнення на Предмет іпотеки.

09.02.2024 АТ КБ "Приватбанк" звернувся до Відповідача з заявою про відкриття виконавчого провадження у якій просив звернути стягнення на заставлене майно.

До заяви додавалися: оригінал виконавчого напису №148, що вчинений 02.02.2024 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павленко Інною Василівною; копія (ксерокопія) іпотечного договором НМАУСК/1 від 10.07.2018, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. від 10.07.2018 за номером 1724, засвідчена копія довіреності від 16.10.2023 року на ім`я представника АТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_2 .

Заява з додатками була зареєстровано в журналі обліку вхідної кореспонденції ПВ Терлеєва Івана Миколайовича за вхідним №343 від 20.02.2024 року.

Приватним виконавцем Терлеєвим І.М. було прийняте рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі того, що відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" забороняється відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих написів нотаріусів, вчинених на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально та надіслано АТ КБ "ПРИВАТБАНК" 20.02.2024 року Повідомлення про повернення без прийняття до виконання вище вказаного виконавчого документа (виконавчого напису за реєстровим №148, що вчинений 02.02.2024 року, який був посвідчений на копії іпотечного договору НМАУСК/1 від 10.07.2018).

Не погоджуючись з прийнятим повідомленням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому у відповідача були наявні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (повідомлення від 20.02.2024).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403-VIII) завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII, діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Частиною другою статті 4 Закону № 1403-VIII, державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1403-VIII фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України (далі - Інструкція №512/5).

Відповідно до п. 1. Розділу III Інструкції № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) визначено, що примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, виконавчих написів нотаріусів.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси, зокрема, вчиняють такі нотаріальні дії: вчиняють виконавчі написи.

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Згідно п.2 Глави 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5 (далі - Порядок №296/5) виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа.

Відповідно до п. 5.1. та 5.2. Глави 16 Порядку № 296/5, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів.

Відповідно до п.п. 1 і 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.

Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку).

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору: б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Отже, враховуючи наведені вище норми, що регулюють вчинення нотаріусами виконавчих написів на документах що встановлюють заборгованість документах, що передбачають повернення майна, встановлюється, що виконавчі написи нотаріусів вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість, або прикріпляються на спеціальному бланку нотаріальних документів до такого документа (оригіналу або дублікату).

Оскільки виконавчий напис за реєстровим №148, що вчинений року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павленко Інною Василівною не був вчинений, не був прикріплений) до оригіналу нотаріально посвідченого іпотечного договором НМАVGK від 10.07.2018, а був прикріплений (зшитий) до ксерокопії вказаного іпотечного договору, такий документ не відповідає вище вказаним вимогам закону, та був вчинений не на нотаріально посвідченому документі, що встановлює заборгованість.

Відповідно до п. 10-2 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідних положення" Закону України "Про виконавче провадження" забороняється відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих написів нотаріусів, вчинених на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально.

Оскільки укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому у відповідача були наявні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (повідомлення від 20.02.2024).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, на підставі вище вказаних норм закону, приватним виконавцем Тсрлеєвим І.М. було прийняте рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження", оскільки забороняється відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих написів нотаріусів, вчинених на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально.

При цьому, відповідач направив заявнику АТ КБ "ПРИВАТБАНК" 20.02.2024 року повідомлення про повернення без прийняття до виконання вище вказаного виконавчого документа (виконавчого напису за реєстровим №148, що вчинений 02.02.2024 року, який був посвідчений на копії іпотечного договору НМАУСК/1 від 10.07.2018).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що в даному випадку підстави для повернення виконавчого напису без прийняття до виконання були відсутні, оскільки виконавчий напис вчинений саме на підставі іпотечного договору, а не кредитного.

Так, суд зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 , керуючись саме п.4.1 договору іпотеки та ст. 87 Закону України "Про нотаріат" задоволено вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк".

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Терлеєв Іван Миколайович здійснив усіх належних дій згідно норм чинного законодавства України, та правомірно повернув без прийняття до виконання вище вказаний виконавчий документ.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 травня 2024 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.