Справа № 460/19105/23
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 травня 2024 року

м. Київ

справа №460/19105/23

адміністративне провадження № К/990/19098/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Прокопенка О.Б., Уханенка С.А.,

перевірив касаційну скаргу Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі №460/19105/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96) про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування індексації грошового забезпечення за період з вересня 2009 року по січень 2023 року;

- визнати протиправним встановлення базових місяців при нарахуванні індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати нарахувати індексацію грошового забезпечення за період з вересня 2009 року по січень 2023 року наростаючим підсумком, починаючи з вересня 2009 року, а її виплату здійснити з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з вересня 2009 року по грудень 2016 року та встановлення базових місяців при її обрахунку в цей період.

Зобов`язано Державну установу «Городищенська виправна колонія (№96)» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 вересня 2009 року по 31 грудня 2015 року, виходячи з розрахунку базового місяця, визначеного внаслідок збільшення постійних складових грошового забезпечення позивача в цей період, та в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, виходячи з розрахунку січня 2008 року як базового місяця, з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправними дії Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 20 січня 2023 року відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2003 року №1078.

Зобов`язано Державну установу «Городищенська виправна колонія (№96)» здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 20 січня 2023 року відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2003 року №1078.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року в справі №380/9047/23 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 вересня 2009 року по 31 грудня 2016 року.

Зобов`язано Державну установу «Городищенська виправна колонія (№ 96)» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за листопад 2009 року, враховуючи базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача - серпень 2009 року, за лютий 2010 року, враховуючи базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача - січень 2010 року, за січень і вересень 2010 року та березень - квітень 2011 року, з урахуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для нарахування індексації грошового забезпечення - травня 2010 року, з 01 лютого 2014 року по 31 березня 2015 року, з урахуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для нарахування індексації грошового забезпечення - листопада 2013 року, з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року з урахуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для нарахування індексації грошового забезпечення - січня 2008 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

16 травня 2024 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга відповідача на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі №460/19105/23. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відомостей про те, що позивач є посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

Отже, враховуючи, що ця справа відноситься до справ незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник зазначає, що касаційна стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки висновки судів попередніх інстанцій не узгоджуються із практикою Верховного Суду та Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. Доводи скаржника щодо фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики зводяться виключно до припущень скаржника та не містять належного обґрунтування.

Також у касаційній скарзі скаржник зазначає, що ця справа має виняткове значення для нього, оскільки в Державно кримінально-виконавчій службі України, проходять службу тисячі співробітників, які мають право на отримання індексації грошового забезпечення, проте, до кінця не визначеним залишається питання щодо повноважень відповідача для обрахунку індексації, в тому числі, що визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Закону №1282-XII та Порядку №1078 проведення індексації грошових доходів населення, а саме чи покладаються такі повноваження на відповідача та чи є підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням конкретного базового місяця чи такі підстави відсутні.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Проте, твердження скаржника про те, що справа становить виняткове значення для нього не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів.

У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів, які могли б обґрунтувати дію підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі №460/19105/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96) про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення.

Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: О.Б. Прокопенко

С.А. Уханенко