Справа № 160/25420/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
03.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки за 2009 2013 роки передбаченої ст. 19 Закону України «Про відпустки», п. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 2009 2013 роки грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки передбаченої ст. 19 Закону України «Про відпустки», п. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що він з 2009 року (рік народження другої дитини) по 2013 рік (рік виповнення старшій дитині 15 років) набув право на додаткову соціальну відпустку, а при звільненні має право на компенсацію за невикористані дні такої відпустки, однак при звільненні відповідачем не здійсно нарахування та виплату такої компенсації.
15.11.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки законодавством не передбачено надання позивачу соціальної відпустки за 2009-2013 роки, передбаченої 19 Закону України «Про відпустки», п. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Окрім того, просить залишити позов без розгляду, зважаючи на пропуск позивачем строків звернення до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2016 року №253 позивач вважється таким, що справи та посаду здав 30.12.2016 року. З 30.12.2016 року позивача виключено зі списів особового складу військової частини НОМЕР_1 , з усіх видів забезпечення та направити на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
07.08.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки з 2009 року (рік народження другої дитини) по 2013 рік (рік виповнення старшій дитині 15 років).
Відповідач листом №820 від 24.08.2023 року повідомив позивача про необхідність подання звернення з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян».
Позивач вважає, що відповідачем протиправно не виплачено компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку за 2009-2013 роки як батьку двох дітей, що і стало підставою для звернення до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 8 ст. ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлено такі види відпусток: щорічні відпустки; додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); творча відпустка (стаття 16 цього Закону); відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» (в редакції чинній на момент звільнення позивача зі служби)жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Таким чином, батько дитини має право на додаткову щорічну оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів лише у випадку, якщо такий батько виховує дітей без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі).
Судом під час розгляду справи встановлено, що у позивача є двоє дітей 1998 та 2009 років народження, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, що містяться у матеріалах справи.
Позивач не надав суду доказів того, що він виховує своїх дітей без матері (рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком тощо).
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд звертає увагу позивача, що хоча на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконання ним такого обов`язку не звільняє позивача від обов`язку доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що позивач не набув станом на день звільнення зі служби права на додаткову відпустку на підставі саме статті 19 Закону України "Про відпустки", а тому не має право й на компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки під час звільнення зі служби.
Щодо строків звернення до суду.
Верховний Суд у постанові від 04.04.2023 року по справі №640/8348/21 зазначив, що з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 є підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. До «усіх виплат» (заробітна плата, виплата вихідної допомоги, інші виплати) також належить і компенсація за невикористані дні відпустки.
Верховний Суд дійшов висновку, що поняття «оплата праці» і «заробітна плата», які використовуються у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір у цій справі в частині вимог стосується ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, на яку працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством (є належною працівнику заробітною платою), охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці», у зв`язку з чим, не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про її нарахування та стягнення.
Тому клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає задоволенню.
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача не є обґрунтованими, а позов не підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко