Справа № 260/360/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/360/24 пров. № А/857/7085/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Носа С. П.
Кухтея Р. В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі № 260/360/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,

місце ухвалення судового рішення м. Ужгород
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїМаєцька Н.Д.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації, в якій просив суд:

визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації щодо відмови йому у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;

зобов`язати Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації надати йому статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п.2. ч.2. ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з дня порушення права - 11.10.2023 року;

зобов`язати Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації видати йому посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни та нагрудний знак установленого зразка.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі № 260/360/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що позивач був особою начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ, за час служби став особою з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, а тому у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» належить до статусу осіб з інвалідністю внаслідок війни. Зазначає, що п.2 ч.2 ст.7 Закону не пов`язує одержання особою начальницького і рядового складу органів МВС інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків саме з їх одержанням під час захисту Батьківщини.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої йому встановлено інвалідність, не пов`язана із його участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав так само, як і не стосується виконання службових обов`язків у складі військових формувань, відтак, відсутні правові підстави для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 15.08.1997 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах МВС. З 07.11.2015 року по 30.06.2023 року перебував на службі в органах Національної поліції України.

Згідно акту про нещасний випадок (у тому числі поранення) № 92 від 18.11.2022 року форми Н-1, встановлено, що 14.10.2001 року лейтенант міліції ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого групи розкриття злочинів, пов`язаних із застосуванням зброї та вибухових речовин УКР УМВС України в Закарпатській області, під час виконання службового обов`язку у результаті протиправних дій двох громадян, отримав тілесні ушкодження. За результатами розслідування, комісія дійшла висновку - «нещасний випадок (поранення) з лейтенантом міліції ОСОБА_1 стався в період проходження служби - при виконанні службових обов`язків».

Як вбачається з свідоцтва про хворобу № 98 від 16.06.2023 року, за результатами спеціального обстеження позивача, встановлено, зокрема, стійкі віддалені наслідки перенесеної травми (14.10.2001) «Травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків».

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 304535 від 15.09.2023 року, позивачу з 12.09.2023 року присвоєна третя група інвалідності на термін до 01.10.2024 року. Причиною інвалідності є «Травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків».

11.10.2023 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації із заявою, в якій просив надати йому статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, у зв`язку з отриманням інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Управління соціального захисту населення Берегівської районної військової адміністрації листом від 14.12.2023 року № 01-04/948 відмовило позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, у зв`язку з тим, що оскільки травма ОСОБА_1 пов`язана з виконанням службових обов`язків згідно довідки від 15.09.2023 р. № 304535 до акта огляду МСЕК та у відповідності до роз`яснень Мінветеранів, підстави для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Статтею 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон №3551-XII) встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Верховний Суд у постановах від 18 листопада 2020 року (справа №1140/2362/18) та від 02 квітня 2021 року (справа №0540/9350/18-а) зазначив: «…для визначення права на встановлення статусу «інвалід війни» підлягає встановленню те, що по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань. По-друге, те що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами».

У межах цієї справи слід встановити чи розповсюджується процитований пункт 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII на позивача, який проходив службу в органах внутрішніх справ та йому встановлена третя група інвалідності внаслідок травми, одержаної під час виконання службових обов`язків.

Віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону № 3551-XII безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, а саме: ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Отже, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Отримання ушкодження здоров`я під час проходження служби в органах Міністерства внутрішніх справ (пов`язаного з проходженням служби) та подальше встановлення інвалідності внаслідок такого ушкодження, не є достатньою підставою для надання статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни». Визначальним є те, що таке ушкодження повинно бути пов`язане із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Тому, визначальним при розгляді справи є встановлення того, чи пов`язана інвалідність позивача з безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, адже в іншому випадку особа не може вважатись інвалідом війни.

Такі правові висновки узгоджуються з висновками викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 (справа № 824/32/19-а), від 18.11.2020 (справа №1140/2362/18) та від 02.04.2021 (справа № 0540/9350/18).

Обставинами справи встановлено, що позивач отримав травму не під час прийняття участі в бойових діях та захисті Батьківщини, а при виконанні службових обов`язків.

Зазначення представником позивача того факту, що ОСОБА_1 належить до осіб начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України не має правового значення для вирішення цього спору, адже ключовим питанням є те, що травма повинна бути пов`язана із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, що на позивача не поширюються вимоги пункту 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII, оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі № 260/360/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос