Справа № 120/18774/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 травня 2024 р. Справа № 120/18774/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за період лікування після поранення з 28.11.2022 року по 18.03.2023 року в загальній сумі 368 064, 50 грн; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду за період лікування після поранення з 28.11.2022 року по 18.03.2023 року в загальній сумі 368 064, 50 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що проходив у відповідача військову службу за мобілізацією. Під час проходження служби позивач в період з 24.02.2022 року по 28.11.2022 року приймав безпосередню участь в у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії). 28.11.2022 року у ході виконання бойового завдання позивач отримав тяжкі травми у зв`язку з чим тривалий час перебував на лікуванні. В подальшому, наказом відповідача від 21.08.2023 року №93-PC позивача звільнено в запас за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу». Як зауважує позивач, за час лікування після поранення в період з 28.11.2022 року по 18.03.2023 року відповідач не здійснив йому нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21.12.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення.

28.12.2023 року за вх. № 79690/23 позивачем надано до суду заяву про поновлення строку звернення.

Ухвалою суду від 10.01.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, цією ухвалою у відповідача витребувано інформацію про нараховане та виплачене позивачеві грошове забезпечення за період з 28.11.2022 року по 18.03.2023 року із зазначенням його складових.

Ухвала суду від 10.01.2024 року отримана відповідачем 19.01.2024 року, що підтверджується матеріалами справи, водночас правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, також відповідачем не було надано до суду й витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 13.03.2024 року у відповідача повторно витребувано інформацію про нараховане та виплачене позивачеві грошове забезпечення за період з 28.11.2022 року по 18.03.2023 року із зазначенням його складових.

01.05.2024 року за вх.№26370/24 до суду від відповідача надійшли витребувані докази.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

У травні 2020 року позивач призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на службу у Збройні Сили України за контрактом.

Позивач проходив військову службу у відповідача та згідно довідки №691 від 26.06.2023 року приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і борони, відсічі і стримуванні збройної агресії) з 24.02.2022 року 28.11.2022 року.

Так, 28.11.2022 року у ході виконання бойового завдання щодо захисту Батьківщини в районі н.п. Невельське Донецької області позивач отримав тяжку травму грудної клітини з переломом 4, 5, 6 ребер, закриту травму живота: розрив брижі тонкої кишки, розрив V сегменту печінки, гемоперитонеум, що підтверджується довідкою відповідача №152 від 16.02.2023 року про обставини травми.

У період з 29.11.2022 року по 04.12.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради, що підтверджується випискою №1573722.

В подальшому, у період з 05.12.2022 року по 07.12.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні невідкладної хірургічної клініки абдомінальної хірургії Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону України (м. Вінниця), що підтверджується перевідним епікризом №11218.

Згідно епікризу №1298 у період з 07.12.2022 року по 21.12.2022 року позивач перебував на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_2 №830 від 20.12.2022 року позивачеві проведено медичний огляд та встановлено діагноз та визначено причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): наслідки поєднаного тяжкого вибухового поранення (28.11.2022 року): грудної клітки з переломом 4,5,6 ребер справа в стадії консолідації. ЗТЖ: розрив брижі тонкої кишки, розрив V сегменту печінки, гемоперитонеум, лікованих оперативно (28.11.2022 року): лапаротомія, ушивання розриву брижі тонкої кишки, гемостаз розриву печінки, санація, дренування черевної порожнини. Травма, згідно наказу МОЗ №370 від 04.07.2007 року, відноситься до тяжких. Поранення, ТАК, пов?язане з проходженням військової служби. Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб визначено: «Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів».

В період з 30.01.2023 року 17.02.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 , де йому 07.02.2023 року виконано оперативне втручання: "низведення правого яєчка з приводу правобічного пахового крипторхізму".

Також відповідно до змісту довідки військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону №231 від 16.02.2023 року позивачеві проведено медичний огляд, за наслідками якого встановлено, що захворювання ТАК, пов`язане з проходженням військової служби та на підставі статті 72, графи II Розкладу хвороб, графи ТДВ визначено, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Отже, в період з 28.11.2022 року по 18.03.2023 року позивач, у зв`язку із отриманням поранення, пов`язаного з проходженням військової служби, перебував на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я. Наведене не заперечується відповідачем.

Як зазначає позивач, за вищевказаний період він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, водночас відповідач виплату такої винагороди не здійснив.

Згідно довідки №112 від 15.04.2024 року позивачеві за листопад 2022 року виплачено додаткову винагороду в розмірі 86 000 грн, за грудень 2022 року - 30 000 грн, за січень - 30 000 грн, за лютий - 0, 00 грн, за березень - 0, 00 грн.

Таким чином, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за період перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Ст. 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз. 1 і 2 ч. 4 ст. 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку №260 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за змістом пункту 2 розділу І якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги).

У п. 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У пункті 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також пункт 1 Постанови №168 передбачає, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до пункту 11 розділу XXXIV Порядку № 260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану. Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. З наведеного слідує, що умовами виплати додаткової винагороди законодавець визначив пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Згідно з п. 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Суд зауважує, що вжите у Постанові №168 формулювання «відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії» має бути трактовано установою (військовою частиною), що приймає рішення про таку відпустку лише з урахуванням спеціального законодавства у сфері охорони здоров`я, яке, в свою чергу такого виду відпустки не передбачає.

Отже, єдиний вид відпустки, рішення про потребу в якій може прийняти ВЛК - «відпустка за станом здоров`я», передбачена Положенням, є тотожним за своїм юридичним змістом «відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії», передбаченій Постановою №168.

Відповідно, перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці, є підставою для включення такої особи до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, на підставі абз. 4 п. 1 Постанови №168.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач 28.11.2022 року за обставин виконання бойових завдань щодо захисту Батьківщини, її територіальної цілісності та недоторканості в районі н.п. Невельське Донецької області отримав тяжку травму грудної клітини з переломом 4, 5, 6 ребер, закриту травму живота: розрив брижі тонкої кишки, розрив V сегменту печінки, гемоперитонеум.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 16.02.2023 року №112, позивачеві 16.02.2023 року видано довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка відповідає Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

У зв`язку з вказаним пораненням позивач перебував на стаціонарному лікуванні у наступних періодах та у таких закладах охорони здоров`я: з 29.11.2022 року по 04.12.2022 року в КНП «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради; з 05.12.2022 року по 07.12.2022 року у відділенні невідкладної хірургічної клініки абдомінальної хірургії Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону України (м. Вінниця); з 07.12.2022 року по 21.12.2022 року у військовій частині НОМЕР_2 ; з 30.01.2023 року 17.02.2023 року у військовій частині НОМЕР_3 ;

Крім того, за постановами ВЛК у формі довідок від №830 від 20.12.2022 року та від 16.02.2023 року №231 позивач перебував у відпустці за станом здоров`я.

Суд наголошує, що у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів в спростування вищенаведених обставин.

Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов, що позивач має право на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини, а також строку перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо нарахування і виплати позивачу з 28.11.2022 року по 18.03.2023 року додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є протиправною.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суду зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої, адже внаслідок визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

Відтак, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а також дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за період з 28.11.2022 року по 18.03.2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Водночас, суд не вбачає підстав для зазначення у резолютивній частині рішення суми недоплаченої допомоги, оскільки рішення суду носить зобов`язальний характер, а визначення точної суми до виплати відноситься до завдань відповідача, що виникатимуть на виконання покладеного судом обов`язку.

Відповідно до ст. 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позову частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про його стягнення з відповідача.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про військовий обов`язок і військову службу», постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 143, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а також дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, за період з 28.11.2022 року по 18.03.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а також дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, за період з 28.11.2022 року по 18.03.2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 22.05.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна