Справа № 462/2789/24
Суддя: Гедз Б. М.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/2789/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючої судді Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань Ясниської В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

01.04.2024 ОСОБА_1 , за допомогою підсистеми «Електронний суд», звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовною заявою, в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1760272 від 27.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, яка винесена старшим лейтенантом ОСОБА_2 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. В обгрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 27.03.2024 о 17.37 год. інспектор Управління патрульної поліції у Львівській області виніс постанову про накладення на нього стягнення у формі штрафу 510 грн у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 1760272 за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вважає постанову протитиправною та винесеною із порушенням, передбаченого законом порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення та просить скасувати таку, оскільки інкримінованого йому правопорушення не допускав, незважаючи на його заперечення вини відповідачем проігноровано вимоги закону щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та проведено розгляд одразу на місці події та винесено оскаржувану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, факт правопорушення працівником поліції жодним чином не зафіксовано, а текст безпосередньо постанови не містить необхідного обсягу опису обставин події та відсутні будь-які відомості про технічний засіб, яким повинен був проводитись відеозапис ймовірного адміністративного правопорушення. Натомість відповідачем, порушивши принципи всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, застосовано спрощений підхід та окрім власних припущень інспектора інших відомостей на підтвердження допущення порушення постанова про адміністративне правопорушення не містить. Просить позов задоволити.

05 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу роз`яснено які саме недоліки позову слід усунути, порядок та строки їх усунення.

15.04.2024, за допомогою підсистеми «Електронний Суд», на виконання ухвали суду від 05.04.2024 про залишення позовної заяви без руху, позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про усунення недоліків позову.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 квітня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі, відповідачу розяснено право подання відзиву на позовну заяву та визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання такого.

Позивач ОСОБА_1 належним чином завчасно повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку 03.05.2024 судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету ОСОБА_1 у підсистемі «Електронний Суд», однак у судове засідання не з`явився.

Так, згідно ч. 7 ст. 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що також підтверджується довідкою про доставку 03.05.2024 судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету Департаменту патрульної поліції Національної поліції у підсистемі «Електронний Суд», явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомлено, однак скористався правом подати відзив на позовну заяву.

В силу вимог ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому, зважаючи, що учасники справи скористались у повному обсязі наданими їм правами подання передбачених чинним законом процесуальних документів на підтвердження своїх доводів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності на підставі наявних у ній доказів.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відзиві на позовну заяву представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Забродоцька Я.Р. зазначає, що при зупинці транспортного засобу, яким керував позивач, інспектор поліції дотримав вимог як щодо представлення та пояснення водію причини зупинки, так і процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення у відповідності до порядку, передбаченого чинним законом. Звертає увагу на те, що позивач по суті не заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху, а лише, цитуючи норми законодавства, покликається на протиправність постанови як такої, що прийнята за суб`єктивним переконанням працівника поліції. Однак, згідно ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський для виконання покладених на нього завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, на виконання чого, після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, інспектор поліції представившись, пояснив причину зупинки та одразу ж повідомив позивача про факт порушення дорожнього руху та те, що факт їхньої розмови фіксується на нагрудний відеореєстратор, закріплений на формений одяг поліцейського. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, крім того у відповідності до змін внесених до ст. 258 КУпАП ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», у разі вчинення адміністратвиних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП. Відтак, поліцейський приймаючи рішення про розгляд справи на місці вчинення правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяв в межах дискреційних повноважень, наданих йому ЗУ «Національну поліцію», КУпАП та посадовою інструкцією та із дотриманням процедури та порядку складання адміністративних матеріалів. Поруч з цим, зазначає, що строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА становить 30 діб, відтак відеозапис, що фіксувався в межах події за оскаржуваною постановою не збережений. Оскільки постанова серії ЕНА № 1760272 за ч. 2 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 є обгрунтованою, винесеною на підставі та в порядку передбаченому законодавством уповноваженою посадовою особою, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі у зв`язку із безпідставністю заявлених позовних вимог.

Позивач 01.05.2024, за допомогою підсистеми «Електронний Суд» подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому звертає увагу суду на те, що окрім оскаржуваної постанови, будь-яких доказів на підтвердження його винуватості відповідач не представив, на виконання вимог ст. 283 та 284 КУпАП відповідачем не представлено відеозапису, який би зміг підтвердити обставини, викладені у постанови у разі вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а відтак оскаржувана постанова, у якій відсутнє посилання на докази до такої, а також відзив на позовну заяву, до якого не долучено запис з відеореєстратора поліцейського не можуть бути належним обгрунтуванням зі сторони відповідача як докази вчинення позивачем правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 27 березня 2023 року інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП у Львівській області Гончаруком О.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1760272, якою до ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно змісту постанови серії ЕНА № 1760272, ОСОБА_1 27.03.2024 о 15.25 год. на вул. І. Миколайчука, 18 у м. Львові керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , не увімкнув лівий покажчик повороту при зміні напрямку руху ліворуч та не пред`явив поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 9.2.Б Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Стаття 286 КАС України, встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Диспозицією частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно пункту 9.2. ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Позивач ОСОБА_1 , оскаржуючи винесену щодо нього патрульним поліцейським 27.03.2024 постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 наполягає на відсутності, окрім оскаржуваної постанови, в якій міститься лише суб`єктивний виклад інспектором поліції обставин, будь-яких інших доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні адміністративних правопорушень та порушення поліцейськими порядку проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статтями 75, 76 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Приписами ст.280 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені судом на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, наголошено на неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За змістом п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пункт 5 розділу ІV Інструкції передбачає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Однак, лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

В свою чергу відповідачем жодних фото- та відео доказів на підтвердження доводів на яких ґрунтується позиція відповідача у відзиві на позовну заяву та оскаржуваній постанові щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого положеннями статті 122 КУпАП суду не представлено.

Крім того, встановлено також, що в описовій частині оскаржуваної постанови щодо суті та обставини правопорушення міститься також покликання на допущення

ОСОБА_1 порушення щодо не пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак, при цьому ОСОБА_1 інкриміновано допущення лише п. 9.2.б ПДР України та вчинення правопорушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, фабули яких не містять вказівку на таке правопорушення.

Так, обов`язокводія механічного транспортного засобу мати при собі, зокрема чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України передбачено пунктами 2.1. ґ ПДР України, відповідальність за порушення якого визначено ч. 1 ст. 126 КУпАП, однак в оскаржуваній постанові серії ЕНА № 1760272, покликання на відповідні норми закону відсутні.

Протокол (постанова) про адміністративне правопорушення - це документ, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, при цьому, суть адміністративного правопорушення зазначена у такому протоколі повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Тобто, з аналізу вищенаведеного вбачається, що адміністративна відповідальність не настає, якщо у протоколі (постанові) про адміністративне правопорушення не зазначена конкретна норма або зазначена невірна норма нормативно-правового акта, яким передбачена відповідальність за вчинення особою протиправних дій.

Сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Верховний Суд у своїй постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а зазначає, що оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.2ст.2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху. Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо). Наявність лише постанови про притягнення до відповідальності не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із врахуванням викладеного, при розгляді даної справи суб`єктом владних повноважень, на якого покладено процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, жодним чином не підтверджено недотримання позивачем Правил дорожнього руху України, а відповідно судом факту вчинення ним правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, з урахуванням, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, не встановлено.

Відповідно до приписів частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на наведене, враховуючи заявлені позовні вимоги та приписи ч. 3 ст. 286 КАС України, відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 слід задоволити, постанову серії ЕНА № 1760272 від 27.03.2024 скасувати та закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 6, 10, 19, 90, 241-246, 286 КАС України, -

у х в а л и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1760272, винесену 27.03.2024 щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт: НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення у справі № 462/2789/24

Суддя: Б.М.Гедз