Справа № 160/6736/24
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2024 року Справа № 160/6736/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
13 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови в задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 28 лютого 2024 року про звільнення з військової служби з підстав визначених частиною 10 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року №2232-XII.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) задовольнити рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 28 лютого 2024 року про звільнення з військової служби з підстав визначених частиною 10 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року №2232-XII;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) видати наказ про звільнення з військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з підстав визначених частиною 10 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року №2232-XII.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду не надав, про розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі в електронний кабінет відповідача 14.03.2024 року.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи встановлено, що 30.06.2021 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Міністерством оборони України в особі ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки.
Також встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 23.03.2023 року позивач є учасником бойових дій, а згідно із посвідченням № НОМЕР_3 від 08.08.2023 року отримувачем пенсії за віком.
28.02.2024 року позивач повторно подав рапорт до відповідача, в якому просив звільнити його, військовослужбовця за контрактом, головного сержанта ОСОБА_1 , такелажника 2 евакуаційного відділення евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , з лав Збройних Сил України відповідно до частини 10 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232 - XII від 25.03.1992 року, а саме: у зв`язку з набуттям права на пенсію за вислугою років, а також у зв`язку з тим, що він є ветераном війни і до досягнення встановленого граничного віку перебування на військовій службі залишилось п`ять і менше років.
Листом від 03.03.2024 року № 3333 Військовою частиною НОМЕР_1 було повідомлено позивача про те, що: «...Оскільки Ви проходите військову службу за контрактом, звільнення з військової служби під час дії особливого періоду та з моменту введення військового стану можливе виключно з підстав передбачених п. 3 ч. 5 ст. 26 «Про військовий обов`язок і військову службу».
Тобто, п. 3 ч. 5 ст. 26 «Про військовий обов`язок і військову службу» містить на сьогодні вичерпний перелік підстав для Вашого звільнення з військової служби.
На підставі вищевикладеного, під час дії особливого періоду та з моменту введення воєнного стану військова частина НОМЕР_1 немає законних підстав для Вашого звільнення з військової служби за ч. 10 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».»
Вважаючи такі дії командира Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в задоволенні рапорту про дострокове розірвання контракту протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч.1 ст.2 Закону №2232).
Згідно з ч.3 ст.2 Закону №2232, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232 визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №2232 військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку і вирішили вступити на військову службу за контрактом, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом (ч.4 ст.19 Закону №2232).
Як зазначено у п.7, ч. 1, ст. 22 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», граничний вік перебування на військовій службі встановлюється: для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб: рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008).
Відповідно до п.15.3. Положення №1153/2008 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
Як встановлено судом, позивач проходить військову службу за укладеним 30.06.2021 року з Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_1 контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України .
28.02.2024 позивач звернувся з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку із набуттям права на отримання пенсії за вислугою років.
Під час судового розгляду справи встановлено, що позивачу за наслідком поданого ним рапорту від 28.02.2024 року було відмовлено у звільненні з військової служби на підставі ст.26 Закону України від 25.03.92 р. № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".
Суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.5 ст. 26 Закону №2232 (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з наступних підстав:
під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я:
на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;
г) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України), але не раніше шести місяців проходження ними безперервної військової служби;
д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);
ж) у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;
з) у зв`язку з призначенням (обранням) на посаду судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.
Згідно з п.35 Положення №1153/2008, під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період, серед іншого, протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Крім цього, пунктом 2 частини 9 статті 23 Закону №2232 передбачено, що для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Отже, протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації контракт може бути припинений (розірваний), а військовослужбовець звільнений з військової служби на підставах, вичерпний перелік яких встановлений пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». При цьому, у вказаному переліку відсутня така підстава для розірвання контракту під час дії воєнного стану, як набуття права на отримання пенсії.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалась.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України був виданий Указ від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Таким чином, починаючи з 24 лютого 2022 року на території України діє правовий режим воєнного стану, у зв`язку з чим, була оголошена та проведена загальна мобілізація.
Як станом на дату звернення позивача з рапортом про звільнення як військовослужбовця за контрактом, так і на час ухвалення рішення у справі, правовий режим воєнного стану продовжує свою дію, демобілізація не оголошувалась.
Отже, оскільки позивач є військовослужбовцем, який проходить військову службу під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, за укладеним ним контрактом, звільнений він може бути виключно з підстав, передбачених пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
При цьому, як вже було зазначено, у вказаному переліку відсутня така підстава для розірвання контракту під час дії воєнного стану, як набуття права на отримання пенсії за вислугою років.
З огляду на викладене, суд зазначає, що під час розгляду рапорту позивача про дострокове розірвання контракту під час дії воєнного стану, з тієї підстави, що позивач набув права на отримання пенсії за вислугою років, відповідач діяв відповідно до чинних законодавчих норм.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В даній справі позивач не довів належними та достатніми доказами наявність у нього права на звільнення з військової служби відповідно до п.3 ч. 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.
Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник