Справа № 500/2318/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2318/24

22 травня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області), у якому просила:

визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо ненарахування та невиплати позивачу щомісячної доплати до пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" (далі Постанова №713) з 01.10.2023;

зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області провести позивачу з 01.10.2023 нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000,00 грн відповідно до Постанови №713, без обмеження максимального розміру пенсії.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що отримує пенсію в разі втрати годувальника, яка призначена з 01.08.2018 відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон №2262-XII). Вважаючи, що має право на нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000,00 грн відповідно до Постанови № 713, ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області з відповідною заявою, однак доплата встановлена не була.

Не погодившись з такими діями суб`єкта владних повноважень щодо ненарахування та невиплати щомісячної доплати до пенсії, а також вказуючи на наявність підстав для виплати пенсії без обмеження її максимального розміру, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Копія ухвали про відкриття провадження у справі від 23.04.2024 разом з позовною заявою та додатками доставлені відповідачу в його електронний кабінет 23.04.2024 і 19.04.2024, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Відповідач відзив на позов у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) до суду не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог. Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

01.05.2024 від відповідача до суду надійшли копії матеріалів пенсійної справи позивача (а.с.12-51).

Також 06.05.2024 до суду надійшли копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 від позивача (а.с.55-96).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позові, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-XII, яка призначена з 01.08.2018 (а.с.10, 22 зворот).

25.03.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про відновлення нарахування та виплати щомісячної доплати до пенсії відповідно до Постанови №713 у розмірі 2000,00 грн, починаючи з 01.10.2023 (а.с.6-7).

Листом від 08.04.2024 ГУ ПФУ в Тернопільській області у відповідь на заяву позивача повідомило, що пенсію їй призначено з 01.08.2018 відповідно до Закону №2262-XII з грошового забезпечення 36331,17 грн, визначеного на день звільнення, а саме на 26.05.2018.

Постановою №713 передбачено з 1 липня 2021 року особам, яким призначено пенсію до 1 березня 2018 року відповідно до Закону №2262-XII (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018 року, установити щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону №2262-XII.

Оскільки пенсію ОСОБА_1 призначено після 01.03.2018, тому доплата в розмірі 2000,00 грн не встановлена (а.с.9).

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати щомісячної доплати до пенсії, а також вказуючи на наявність підстав для виплати пенсії без обмеження її максимального розміру, звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, у тому числі, які перебували на військовій службі, є Закон №2262-ХІІ, відповідно до якого держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону №2262-ХІІ члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 29 Закону № 2262-XII визначено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Статтею 36 Закону №2262-ХІІ визначено розміри пенсії в разі втрати годувальника, яка обчислюється з грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника.

Так, частиною першою цієї статті встановлено, що пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків; б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Відповідно до статті 37 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника (або частина спільної пенсії кожного непрацездатного члена сім`ї), що призначається членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, з розрахунку на кожного непрацездатного члена сім`ї не може бути меншою ніж два визначені законом розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із преамбулою та абзацами першим, другим пункту 1 Постанови № 713 з метою поетапного зменшення диспропорцій в розмірах пенсій, призначених військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейським та деяким іншим особам, та до прийняття Верховною Радою України законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців і деяких інших осіб Кабінет Міністрів України постановив установити з 1 липня 2021 року особам, яким призначено пенсію до 1 березня 2018 року відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон) (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018 року, щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону.

Особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 1 березня 2018 року, розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 1 березня 2018 року або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.

Відтак із наведених приписів слідує, що Постановою №713 для осіб, яким призначено пенсію до 01.03.2018, або після 01.03.2018, але розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018, або до цієї дати, встановлено з 01.07.2021 щомісячну доплату в сумі 2000,00 грн, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту Постанови № 713 метою її ухвалення зазначено поетапне зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених до 01.03.2018, які мають місце після перерахунку пенсії.

Прийняття постанови зумовлено тим, що в червні 2021 року в осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), яким пенсію призначено відповідно до Закону № 2262-ХІІ, завершується період виплати частини коштів компенсації підвищеного розміру пенсії за 2016-2017 роки і підвищення розмірів пенсій з 2016 року для цієї категорії пенсіонерів не відбувалося. Сумарна виплата пенсії з цією доплатою з 01.07.2021 зменшилася до місячного розміру пенсії та середній розмір цієї виплати складає біля 2000,00 грн. Крім того, після перерахунку пенсій колишнім військовослужбовцям Збройних Сил України у 2018 році, їхні пенсії не індексувалися через відсутність відповідного механізму, а диспропорція у розмірах пенсій в залежності від часу їх призначення складає більше 70 відсотків. Мінімальні пенсійні виплати для військовослужбовців, зокрема складають близько 2000,00 - 2700,00 грн.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд враховує таке.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача, ОСОБА_1 з 01.08.2018 призначена пенсія у разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-XII.

За змістом протоколу за пенсійною справою № від 01.08.2018 пенсію ОСОБА_1 обчислено в розмірі 40% грошового забезпечення загиблого годувальника ОСОБА_2 із суми грошового забезпечення 36331,17 грн, що включає не лише основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років), а й середньомісячну суму додаткових видів грошового забезпечення та премію (а.с.22 зворот).

З грошового атестата серії СВ №8, наданого до подання від 04.07.2018 №4 про призначення пенсії позивачу, а також з довідки №95 про додаткові види грошового забезпечення, додатка до грошового атестата №96, вбачається, що для призначення пенсії ОСОБА_1 враховано грошове забезпечення ОСОБА_2 по 31.05.2018, в тому числі додаткові види грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2018 (а.с.28 зворот 29, 29 зворот - 30).

Водночас з аналізу наведених вище правових норм слідує, що щомісячна доплата на підставі Постанови №713 встановлювалась особам, яким пенсія призначена до 01.03.2018 або після 01.03.2018, але з грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018, або до цієї дати.

Оскільки позивачу пенсія в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-XII призначена з 01.08.2018 та обчислена з грошового забезпечення, визначеного після 01.03.2018 (доказів на підтвердження протилежного позивач не надала), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, з урахуванням як основних, так і додаткових видів грошового забезпечення (тобто без застосування вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб, якою було встановлено, що під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років), то відсутні правові підстави для призначення та виплати позивачу з 01.10.2023 доплати до пенсії відповідно до Постанови №713.

У цій частині позов не підлягає задоволенню.

При цьому суд критично оцінює покликання ОСОБА_1 на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08.11.2022 у справі №420/2473/22, оскільки правовідносини у зазначеній справі стосувались перерахунку пенсії позивача, призначеної до 01.03.2018, який був проведений на виконання судового рішення з метою усунення порушеного його права на належний розмір пенсії, право на отримання якого у нього винило до 01.03.2018, відтак Суд констатував право позивача на щомісячну доплату до пенсії в розмірі 2000,00 грн відповідно до Постанови №713, яка має виплачуватись з метою поетапного зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених до 01.03.2018.

Вказані обставини не є релевантними до обставин цієї справи.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача провести позивачу з 01.10.2023 виплату пенсії без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, то суд зауважує таке.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №500/1419/23, яке набрало законної сили, зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 без обмеження максимальним розміром, з врахуванням раніше виплачених сум (а.с.47 зворот - 49).

На виконання вказаного рішення суду 01.08.2023 перераховано пенсію позивача з 01.03.2023 без обмеження максимальним розміром, підсумок пенсії після перерахунку склав 31015,52 грн (а.с.59).

Водночас відповідно до повідомлення про перерахунок пенсії, з 01.10.2023 сума пенсії ОСОБА_1 , призначена до виплати, становила 31015,52 грн (а.с.100). Матеріали справи не містять доказів обмеження пенсії позивача з 01.10.2023 максимальним розміром.

З урахуванням викладеного, оцінюючи правомірність дій відповідача, перевіряючи дотримання відповідачем критеріїв, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі дотримані, відповідач діяв на підставі, у спосіб, що визначені законами України, підстави для задоволення позову відсутні.

У зв`язку з відмовою в позові питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 263, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14035769).

Повний текст рішення складено та підписано 22.05.2024.

Суддя Чепенюк О.В.