Справа № 200/9105/21
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року Справа№200/9105/21

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік у кількості 28 днів;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік у кількості 28 днів.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він був звільнений з військової служби, та виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Однак відповідач не здійснив виплату компенсації за невикористані дні основної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, оскільки вона порушує його право на відпустку. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем-1 через відділ документообігу та архівної роботи суду були надано відзив на адміністративний позов, в якому викладено заперечення проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач мотивував тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у 2017-2019 роках, тому виплата компенсації за основну відпустку за 2017 рік відповідачем не можлива, оскільки він не був військовослужбовцем даної військової частини. Крім того, відповідач вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку звернення до суду, а тому відповідно до ч.3 ст.123 цього Кодексу позовну заяву необхідно залишити без розгляду.

Відповідачем-2 через відділ документообігу та архівної роботи суду були надано відзив на адміністративний позов, в якому зазначає, що грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку виплачується за місцем звільнення з військової служби, а саме військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2019 №151.

Ухвалою суду від 26.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.09.2021 розгляд справи, вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 02.11.2021.

Підготовче засідання у справі відкладено з 02.11.2021 на 16.11.2021 для з`ясування питання щодо залучення другого відповідача.

Ухвалою суду від 16.11.2021 залучено Військову частину НОМЕР_2 у якості другого відповідача.

Ухвалою суду від 27.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 08.02.2022.

Розгляд справи відкладено з 08.02.2022 на 24.02.2022 у зв`язку із неявкою представника відповідача.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався, станом на час розгляду справи воєнний стан триває.

Ухвалою суду від 01.07.2022 було зупинено провадження у справі до припинення або скасування періоду дії правового режиму воєнного стану в Україні.

23.03.2024 від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 200/9105/21.

Сторін у справі було викликано до судового засідання на 21.05.2024 о 11:00 щодо розгляду питання про поновлення провадження у справі.

Сторони у справі до судового засідання не з`явились, представник позивача у заяві від 16.05.2024 просив розглянути справу без участі представника позивача та позивача.

Ухвалою суду від 21.05.2024 поновлено провадження в адміністративній справі. Розгляд справи по суті вирішено здійснювати в порядку письмового провадження в межах строків, визначених КАС України для розгляду справи.

07.10.2021 від позивача було додано до матеріалів справи заява про розгляд справи без участі.

01.11.2021 від представника відповідача - 1 (Військова частина НОМЕР_1 ) було додано до матеріалів справи заява про розгляд справи без участі.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 (Військова частина НОМЕР_2 ) від 21.12.2021 представник відповідача просив суд здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Перешкоди для розгляду справи в судовому засіданні, визначені ст. 205 КАС України відсутні.

Приписами ч. 9 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 .

Позивач відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 10.07.2017 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2017 №2 позивач, який прибув з військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19.10.2017 №173-РС на посаду стрільця-номера обслуги 2 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 з 01.11.2017 зараховано до списків особового складу частини.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.07.2019 №151, позивач проходив військову службу старшим стрільцем 3 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти військової частини НОМЕР_1 . За наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2019 №79-РС з 15.07.2019 позивача звільнено з військової служби в запас на підставі пп.а п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату, зокрема, компенсації основної щорічної відпустки за 2017 рік у кількості 28 днів.

У відповідь на звернення позивача, відповідач 1 надав відповідь листом від 07.06.2021 №740, яким повідомлено позивача про те, що під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки та деякі додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено. У зв`язку з цим додаткові відпустки, в тому числі й додаткова відпустка, що не надавалася учасникам бойових дій, в особливий період не вважається такою, що є не використаною. Оскільки відповідно до п.п.17-19 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період надання деяких додаткових оплачуваних відпусток припинено, виплата грошової компенсації не передбачена. На цей час Міністерством оборони України розроблено проект Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачається надання військовослужбовцям в умовах особливого періоду додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». До 01.11.2017 військова частина НОМЕР_1 перебувала в складі військової частини НОМЕР_2 , окремої адміністративно-господарської та фінансової діяльності не здійснювала. Кошторисні призначення військовій частині НОМЕР_1 починаючи з 2016 року по 2017 рік не дозволяли здійснювати видатки на виплату грошової компенсації під час звільнення з військової служби за невикористані додаткові дні відпустки для учасників бойових дій у зв`язку з відсутністю самостійного фінансової о забезпечення.

Відповідно до змісту листа військової частини НОМЕР_2 від 02.06.2021 №1814 що з 31.10.2017 позивача було переведено до військової частини НОМЕР_1 , на момент звільнення з військової служби, перебував на забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , яка має окремий фінансовий орган і самостійно проводить виплати військовослужбовцям. Виходячи і вищевикладеного, рекомендовано звернутися з даного питання до командування військової частини НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу військової частини НОМЕР_2 від 31.10.2017 №251 позивачем невикористана щорічна основна відпустка за 2017 рік терміном 28 діб.

Позивач не погодився з бездіяльністю відповідача 1, тому звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники, зокрема, мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки.

Згідно ст.74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Ст.10-1 Закону 20.12.1991 № 2011-XII України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються (ч.1).

Ч.1 ст. 2 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР) визначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Ст.83 КЗпП та ст.24 Закону № 504/96-ВР передбачають, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1).

Відповідно до абз.3, 4 ч.14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені п.1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Таким чином, законодавчо передбачено право військовослужбовців на грошову компенсацію невикористаної основної відпустки.

Суд зазначає, що відповідачем-1 не надано доказів виплати грошової компенсації за невикористану у 2017 році основну відпустку тривалістю 28 діб.

Отже, існує затримка у виплаті позивачу грошової компенсації за невикористану у 2017 році основну відпустку тривалістю 28 діб.

Щодо посилання представника відповідача 1 на неможливість виплати компенсації позивачу за основну відпустку за 2017 рік, у зв`язку з тим, що позивач не був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом від 15.07.2019 №151 позивач був звільнений з військової служби саме з військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

У свою чергу п.181 вказаного Положення передбачає, що у разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що компенсація за всі невикористані дні відпустки, зокрема і додаткової, виплачується у разі звільнення з військової служби. Нарахування і виплата такої компенсації здійснюється за останнім місцем служби незалежно від місця її проходження на час набуття права на відпустку.

Відтак, враховуючи, що позивач був звільнений з військової служби саме з військової частини НОМЕР_1 , то і виплату компенсації за всі невикористані дні основної відпустки, повинна була здійснити саме військова частина НОМЕР_1 , не зважаючи на те, що право на відпустку позивач набув у період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .

З огляду на зазначене суд дійшов до висновку, що при звільненні з військової служби позивача мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2017 році основну відпустку як учасник бойових дій, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо твердження відповідача-1, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом, суд зазначає наступне.

Ст.122 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення до суду) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ч. 3 ст.122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 у справі №620/4218/18 висловила позицію про те, що стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

Позивача звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік у кількості 28 днів та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік у кількості 28 днів задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік у кількості 28 днів.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_8 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік у кількості 28 днів.

Повний тест рішення складено 23.05.2024.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова