Справа № 620/5288/23
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5288/23 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Грибан І. О., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 7 та п. 7.3 наказу №145 від 07.06.2022 в частині самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_1 , розвідником розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, в тому числі додаткових винагород на час дії воєнного стану, старшому солдату ОСОБА_1 , розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 за період червень-липень 2022 року в розмірі 76974,98 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за червень 2022 року, враховуючи вимоги Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260, а також постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов залишити без задоволення.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що усі належні позивачу суми позивачу виплачено у повному обсязі, а відтак, відсутні підстави для задоволення позову.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією наказу від 06.07.2020 №158.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2022 №145 визначено вважати таким, що самовільно залишив місце розташування підрозділу с. Просяна Дніпропетровської області з 07.06.2022 та знято з усіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.06.2022 №166 визначено старшого солдата ОСОБА_1 , який самовільно залишив місце розташування підрозділу АДРЕСА_1 , вважати таким, що повернувся в пункт постійної дислокації в с. Гончарівське Чернігівської області з 28.06.2022.

За період відсутності позивача в місці розташування підрозділу позивачу здійснено перерахунок та виплату грошового забезпечення, в тому числі додаткових винагород на час дії воєнного стану не у повному розмірі.

Позивачем вказується, що у період визначений відповідачем як самовільне залишення місця дислокації він перебував на лікуванні, що підтверджується належними доказами.

З тяглу на викладене ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору в суді першої інстанції встановлено, що за фактом відсутності на службі в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 старшого солдата ОСОБА_1 в період з 07.06.2022 по 27.06.2022, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2023 №524, проведено службове розслідування, за результатами якого складено акт, затверджений 31.03.2023.

Із акту службового розслідування вбачається, що підставою для його проведення став рапорт командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 № 367 від 12.03.2023.

Згідно із виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 832/369 КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 06.06.2022 по 27.06.2022 з діагнозом «розрив медіального меніску правого коліна», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №832/369.

Крім того, із акту службового розслідування вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2022 № 648 старшого солдата ОСОБА_1 , розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 позбавлено премії за червень 2022.

Згідно із пунктом 4 акту службового розслідування, зважаючи на матеріали вина старшого солдата ОСОБА_1 не встановлена.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2023 №428 про результати службового розслідування віддано розпорядження:

- начальнику стройової частини скасувати пункт наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.06.2023 №145 про самовільне залишення частини 07 червня 2023 року старшого солдата ОСОБА_1 , розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 ;

- помічнику командира з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово- економічної служби:

відповідно до розділу XVI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 старшому солдату ОСОБА_1 , розвіднику розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частики НОМЕР_1 виплатити премії за червень 2022 року;

відповідно до розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил Україні та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства Оборони України від №260 від 07.06.2018 старшому солдату військової служби за контрактом ОСОБА_1 , розвіднику розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення з 07.06.2022 по 27.06.2022;

відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року старшому солдату ОСОБА_1 , розвіднику розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 виплатити додаткову винагороду за червень 2022 року.

Відповідачем у відзиві на позов зазначено, що згідно із наданою позивачем довідкою від 25.03.2023 № 238 виплата додаткової винагороди за липень 2022 року були здійснені в серпні 2022 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби, затвердженим Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 (далі - Статут).

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. Відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі, і у питаннях служби вони звертаються один до одного на "Ви". (стаття 49 та стаття 50 Статуту).

Стаття 56 Статуту передбачає, що військовослужбовці повинні бути ввічливими у спілкуванні з іншими особами, виявляти особливу увагу до осіб похилого віку, жінок і дітей, поступатися їм місцем у громадському транспорті, сприяти захистові честі й гідності громадян, додержанню громадського порядку, а також подавати допомогу при нещасних випадках, виникненні пожежі чи стихійного лиха.

Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут).

Так, за приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна, відповідно до ст. 3 Дисциплінарного статуту досягається шляхом, зокрема: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту).

Згідно із частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави для висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до вимог статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно із вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Приписами статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відтак, підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 1 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку №608 встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (пункт 5 Розділу ІІІ Порядку №608).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з метою уточнення причин та умов неприбуття до розташування підрозділу 27 січня 2023 року офіцера резерву 47 запасної роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_3 , на підставі доповіді командира 47 запасної роти старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 27.01.2023 №670/1, командиром військової частини НОМЕР_2 прийнято наказ «Про проведення службового розслідування» від 27.01.2023 року №451.

Відповідно до пункту 13 Розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Пунктом 1 розділу V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 1 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Таким чином, акт службового розслідування є носієм доказової інформації про обставини, які встановлені під час його проведення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, Актом службового розслідування вина старшого солдата ОСОБА_1 не встановлена та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2023 №428 пункт наказу №145 від 07.06.2022 щодо самовільного залишення місця розташування підрозділу ОСОБА_1 скасований, а також зобов`язано провести відповідні виплати грошового забезпечення за період з 07.06.2022 по 27.06.2022.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування п. 7 та п. 7.3 наказу №145 від 07.06.2022 в частині самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_1 , розвідником розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , і, як наслідок, відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо висновків суду про наявність підстав для здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за червень 2022 року, враховуючи вимоги Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260, а також постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше проведених виплат, колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог апелянт вказує, що виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за липень 2022 року здійснено в серпні 2022 року, тобто до завершення службового розслідування. Поряд із цим, належних доказів таких доводі не надано.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, виплата грошового забезпечення після винесення наказу від 06.04.2022 проведена в травні 2023 року в сумі 42086,23 грн, водночас чи сума виплати включає суму за період червня 2022 року чи лише становить розмір належного до виплати грошового забезпечення за поточний період служби, встановити не вбачається можливим.

При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції, з огляду на наявні в матеріалах справи розрахунково-платіжні відомості, що наявні в матеріалах справи, відсутня можливість встановити виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 саме на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2022 №428 за період з 07.06.2022 по 27.06.2022.

З огляду на викладене, враховуючи скасування наказу в частині самовільного залишення військової частини, слід дійти висновку про наявність у позивача права на отримання грошового забезпечення за червень 2022 року, оскільки вина останнього не встановлена та наказом командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язано провести відповідні виплати.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено проведення спірних виплат із позивачем, а тому задовольняючи позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за червень 2022 року, враховуючи вимоги Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260, а також постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» суд першої інстанції прийшов діяв цілком обґрунтованого.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя І. О. Грибан

(Повний текст постанови складено 22.05.2024)