Справа № 320/13978/23
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо не нарахування та виплати судді Києво - Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 11.01.2019 по 13.08.2020 (включно);

- зобов`язати здійснити нарахування та виплату судді Києво - Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 11.01.2019 по 13.08.2020 (включно) в розмірі 1 513 795,97 грн;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплатити суддівської винагороди за один місяць.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Станом на 21 травня 2024 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України "Про призначення суддів" від 19.08.1997 № 856/97 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Києво - Святошинського районного суду Київської області.

Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про обрання суддів" від 28.11.2002 № 334-1V ОСОБА_1 обрано на посаду судді Києво-Святошинського районного суду Київської області безстроково.

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11.07.2018 №2247/Здп/15-18 суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.

Зазначене рішення було оскаржено суддею ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, за результатами розгляду скарги рішенням Вищої ради правосуддя від 29.11.2018 №3653/0/15-18 рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11.07.2018 № 2247/Здп/15-18 про притягнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності залишено без змін.

30.11.2018 до Вищої ради правосуддя надійшло подання Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя про звільнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 та 19.12.2018 Вища рада правосуддя, розглянувши подання Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя про звільнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за результатами якого прийняла рішення № 3948/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України".

10.01.2019 Головою Києво-Святошинського районного суду Київської області, відповідно до ст. 24, 115 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ст. 126 Конституції України, видано наказ № 1-К, яким звільнено з 10.01.2019 ОСОБА_1 з посади судді Києво - Святошинського районного суду Київської області на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України.

Підставою видання наказу зазначено рішення Вищої ради правосуддя від 18.12.2018 № 3948/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України".

Не погоджуючись з рішенням Вищої ради правосуддя позивач оскаржив його до Верховного суду та відповідно до рішення Верховного Суду від 15.06.2020 (справа № 9901/33/19) позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 18.12.2018 № 3948/0/15-18 задоволено.

Наказом голови суду від 14.08.2020 № 6-К наказ голови суду № 1-К з 10.01.3019 "Про звільнення судді ОСОБА_1 " визнано таким, що втратив чинність, а також зараховано суддю ОСОБА_1 до штату суду з 11.01.2019.

Також наказом голови суду від 10.09.2020 № 7-К було внесено зміни до наказу голови суду від 14.08.2020 № 6-К, а саме п. 2 наказу, яким зараховано суддю ОСОБА_1 до штату Києво- Святошинського районного суду Київської області з 14.08.2020, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.

Наказом голови суду № 5-К від 05.10.2022 внесено зміни до п. 2 наказу голови суду № 6-К від 14.08.2020 "Про скасування наказу про звільнення судді ОСОБА_1 та зарахування судді до штату суду" (в редакції наказу голови суду № 7-К від 10.09.2020 "Про внесення змін до наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.08.2020 № 6-К), яким зарахувано суддю ОСОБА_1 до штату Києво-Святошинського районного суду Київської області з 11.01.2019 з посадовим окладом відповідно до штатного розпису".

В лютому 2023 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, згідно якої просив видати довідку про те, який розмір суддівської винагороди (з розбивкою помісячно), з урахуванням доплат за вислугу років та регіонального коефіцієнту, повинен бути нарахований судді ОСОБА_1 за період з 11.01.2019 по 14.08.2020 та видати довідку про те, який розмір грошової компенсації підлягає виплаті судді ОСОБА_1 за невикористану щорічну відпустку за період з 11.01.2019 по 14.08.2020, видати довідку про те, який розмір допомоги на оздоровлення підлягає виплаті судді ОСОБА_1 за 2019 рік.

На дане звернення від відповідача було отримано відповідь від 02.03.2023 № 02-16/405/23 згідно якої зазначено, що у територіального управління відсутні підстави для надання довідки про розмір суддівської винагороди за період з 11.01.2019 по 13.08.2020, позаяк вона за вказаний період не нараховувалась відповідно до наказів та табелю обліку робочого часу Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Разом із тим, повідомлено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого загального суду Київської області станом на 01.01.2020 становить 63 060,00 грн регіональний коефіцієнт для суддів Києво-Святошинського районного суду становить 1,25.

У березні 2023 року позивач письмово звернувся до Територіального управління ДСА України в Київській області з проханням здійснити нарахування та виплату судді ОСОБА_1 суддівської винагороди (з урахування вислуги років та регіонального коефіцієнту) за період з 11.01.2019 по 13.08.2020, здійснити нарахування та провести виплату компенсації невикористаних днів основної щорічної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік, а також здійснити нарахування та провести виплату допомоги на оздоровлення, що підлягала виплаті судді ОСОБА_1 за 2019 рік.

Листом № 04-25/488/2023 від 14.03.2023 Територіальне управління ДСА України в Київській області повідомило позивача про відсутність підстав для здійснення зарахування та виплату суддівської винагороди за час вимушеного прогулу.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) та ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Сплата коштів за вимушений прогул є гарантією особи та виконує компенсаторну функцію у відносинах незаконного її звільнення, впливає на відносини соціального захисту, право на що визначено ст. 46 Конституції України.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи незаконне звільнення з посади судді на підставі протиправного рішення Вищої ради правосуддя, його подальшого скасування Верховним Судом, та прийняттям головою суду наказу (із змінами) про зарахування до штату Києво-Святошинського районного суду Київської області судді ОСОБА_1 , останній має законне право на отримання невиплаченої суддівської винагороди за період з 11.01.2019 13.08.2020 (включно).

Згідно з ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно з п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку № 100.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 13 Порядку № 100 при обчисленні заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються, зокрема, основна заробітна плата, доплати і надбавки за вислугу років тощо.

Відповідно до абзацу 8 п. 2 Розділу II Порядку № 100 у разі, коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулась у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Згідно з положеннями п. 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, упродовж якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Отже, суддівська винагорода для нарахування середнього заробітку позивача має обчислювалась, виходячи з положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VІІІ від 02.06.2016.

Виходячи з зазначених положень законодавства, посадовий оклад судді визначався у наступних розмірах:

З 01.01.2019 по 31.12.2019 - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб встановленого на 01 січня календарного року;

З 01.01.2020 - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 1 921,00 грн.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 2 102,00 грн.

Станом на день незаконного звільнення з посади, позивач мав стаж роботи більше 20 років, що надавало йому право на надбавку за вислугу років у розмірі 50 % від посадового окладу.

Крім того, до базового розміру посадового окладу, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1,25, оскільки суддя ОСОБА_1 , здійснює правосуддя у суді Києво-Святошинського районного суду Київської області, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб (м. Київ).

Таким чином, суддівська винагорода позивача станом на 01.01.2019 обраховується наступним чином: 36 018,75 грн (посадовий оклад) (28 815,00 грн х 1.25) + 18 009,37 грн (вислуга років) = 54 028,12 грн.

Суддівська винагорода позивача станом на 01.01.2020 обраховується наступним чином: 78 825,00 грн (посадовий оклад) (63 060,00 грн х 1,25) + 39 412,50 грн (вислуга років) = 118 237,50 грн.

Враховуючи, що позивача у зв`язку з незаконним звільненням з посади судді, було зараховано до штату суду 11.01.2019, йому підлягає виплата суддівської винагорода за 15 робочих днів січня 2019 року з наступного розрахунку: 54 028,12 грн (місячний розмір суддівської винагороди) - 21 (кількість робочих днів в місяці) х 15 (робочих днів) = 38 591,55 грн.

За період з 01.02.2019 по 31.12.2019 невиплачена суддівська винагорода судді ОСОБА_1 обраховується наступним чином: 54 028,12 грн (місячний розмір суддівської винагороди) х 11 (кількість місяців) = 594 308 грн.

Так, всього за 2019 рік підлягає стягненню 38 591,55 грн + 594 308 грн = 632 899,55 грн.

За період з 01.01.2020 по 31.07.2020 суддівська винагорода судді ОСОБА_1 обраховується наступним чином: 118 237,50 грн (місячний розмір суддівської винагороди) х 7 (кількість місяців) = 827 662,50 грн.

За період 01.08.2020 по 13.08.2020 (включно) суддівська винагорода судді ОСОБА_1 обраховується наступним чином: 118 237,50 грн (місячний розмір суддівської винагороди) - 20 (кількість робочих днів в місяці) х 9 (робочих днів) = 53 206,92 грн.

Всього за 2020 рік підлягає стягненню 827 662,50 грн + 53 206,92 грн = 880 869,42 грн.

Таким чином, разом сума невиплаченої суддівської винагороди за період з 11.01.2019 по 13.08.2020 становить 1 513 795,97 грн (632 899,55 грн + 880 869,42 грн), без урахування податку на заробітну плату та інших обов`язкових платежів до бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до п.п. 2 п. 6 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17.01.2019 № 141/0/15-19, Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вишої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, Державної судової адміністрації У країни та і територіальних управлінь.

Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, є розпорядником вищого рівня і безпосередньо не здійснює розрахунок та виплату суддівської винагороди суддям, у той же час як розпорядником бюджетних коштів, який здійснює нарахування та виплату суддівської винагороди позивачу, у даному конкретному випадку є Територіальне управління ДСА в Київській області.

Так, відповідно до абзацу 3 ч. 3 ст. 10 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів визначають мережу розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів з урахуванням вимог щодо формування єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів і одержувачів бюджетних коштів та даних такого реєстру.

Згідно абзацу 7 п. 1.2 глави 1 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1407 від 24.12.2012 (далі - Порядок № 1407) мережа розпорядника коштів державного бюджету - згрупована відповідно до законодавства головним розпорядником коштів державного бюджету (розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівня, що має власну мережу) інформація щодо розпорядників нижчого рівня, які у своїй діяльності підпорядковані цьому розпоряднику та/або діяльність яких координується ним, а також отримують від нього бюджетні асигнування, та одержувачів коштів державного бюджету.

Відповідно до Порядку № 1407 розпорядники нижчого рівня поділяються на бюджетні установи, що мають власну мережу, та на бюджетні установи, що не мають мережі.

Отже, місцеві суди включені до реєстру розпорядників бюджетних коштів як бюджетна установа, що не має власної мережі, а функції розпорядника бюджетних коштів щодо всіх місцевих судів та територіальних управлінь ДСА здійснює безпосередньо ДСА України, тому функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевого суду здійснює територіальне управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, рішення суду щодо стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Сорочко Є.О.

Суддя Чаку Є.В.