Справа № 320/10493/21
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалов О.О.

Ключкович В.Ю.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому, просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не нарахування та невиплати 10.02.2021 підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 10.02.2021 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року, адміністративний позов задоволено повністю

13 липня 2023 року до суду першої інстанції, у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, надійшла заява позивачки (стягувача) ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у цій справі щодо нарахування та виплати доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо невиконання судового рішення в адміністративній справі залишено без задоволення.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду заяви, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення заяви.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 18 квітня 2024 року.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 травня 2024 року.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.

З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає про таке.

Судом першої інстанції встановлено, що у цій справі рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року, яке набрало законної сили, позов задоволено повністю:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 10 лютого 2021 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 10 лютого 2021 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік), з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист від 08.08.2022 №320/10493/21, який стягувачем був поданий для примусового виконання та перебуває на цей час на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Позивач, обґрунтовуючи вказану заяву, зазначав, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, здійснюючи з 10.02.2021 нарахування та виплату підвищення до пенсії позивачки, передбаченого ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в якості розрахункової величини застосувало прожитковий мінімум для працездатних осіб, а не заробітну плату, що суперечить вимогам вказаного нормативно-правового акта та свідчить про не виконання рішення суду.

Також, позивачем до вказаної заяви додано лист Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11.05.2023 №1000-0202-8/71216, в якому вказано, що грошові кошти по рішенню Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі №320/10493/21 за період з 31.07.2021 по 31.05.2022 нараховано в сумі 46378,38 грн., обліковано та включено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Крім того, відповідачем зазначено, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності суми Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Таким чином з огляду на вказані положення Закону при перерахунку пенсії позивачки відповідно до рішення суду застосовані два прожиткові мінімуми для працездатних осіб.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило, що розмір пенсії становить 7568,36 грн., з яких: 2579,60 грн. - розмір пенсії; 334,88 грн. - доплата за понаднормовий стаж; 4540,00 грн. - доплата за рішенням суду (ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»); 113,88 грн. - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до 3 категорії (потерпілі) внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо застосування пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII є правомірним та відхилив доводи позивачки про те, що боржник протиправно здійснив нарахування підвищення до пенсії із розрахунку двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а не мінімальних заробітних плат.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Так, Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року (заява № 18966/02) зазначено про те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном у сенсі пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (994_535) до Конвенції (995_004).

Таким чином, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина 6 статті 383 КАС України).

Відповідно до статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 лютого 2020 року у справі № 640/10843/19, від 28 квітня 2020 року у справі № 611/26/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 240/4937/18, розглядаючи питання нарахування та виплати підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вказала, що статтею 67 Закону № 796-ХІІ установлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 та статті 39 Закону № 796-ХІІ із 17 липня 2018 року позивач має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону № 796-ХІІ.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі №320/10493/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 10 лютого 2021 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік), з урахуванням раніше виплачених сум.

Вказане рішення набрало законної сили 11.04.2022.

На виконання рішення суду від 28 жовтня 2021 року ГУ ПФУ у Київській області проведено позивачці нарахування підвищення до пенсії виходячи із двох прожиткових мінімумів а не з розміру двох мінімальних заробітних плат, як встановлено рішенням суду.

Тобто, при виконанні судового рішення від 28 жовтня 2021 року відповідач самостійно змінив визначений рішенням суду розмір присудженого позивачці підвищення до пенсії.

На думку колегії суддів такі дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, так як при перерахунку пенсії, як розрахункова величина, застосуванню підлягає саме мінімальна заробітна плата, установлена на відповідний календарний рік. Оскільки, у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 320/10493/21, яке набрало законної сили, визначено, що розмір доплати до пенсії, яку слід нарахувати та виплатити позивачу, визначається ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, а тому колегія суддів дійшла висновку, що проведення відповідачем на виконання цього рішення суду перерахунку пенсії із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є протиправним, адже не відповідає резолютивній частині судового рішення.

Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що відповідачем допущено порушення норм чинного законодавства та не враховано висновки, викладені в рішенні Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення у цій справі, яке набрало законної сили.

Щодо твердження суду першої інстанції, про можливість вирішення на стадії виконання судового рішення застосування певної розрахункової величини для обчислення доплати до пенсії, суд апеляційної інстанції вважає їх помилковими, оскільки, виконання судових рішень, як завершальна стадія судового провадження, полягає в практичній реалізації викладених у рішенні суду приписів щодо захисту прав, свобод та інтересів фізичної особи у визначений саме судом спосіб.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 14 березня 2023 року у справі 240/14828/22 та ухвалою від 05 вересня 2023 року у справі № 240/32706/21 передавав на розгляд Великої Палати Верховного Суду, на підставі ч. 5 ст. 346 КАС України, справи у аналогічних спірних правовідносинах у зв`язку наявністю виключної правової проблеми щодо того, яка саме розрахункова величина підлягає застосуванню при визначенні розміру підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення: мінімальна заробітна плата чи розрахункова величина, встановлена пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ.

Однак, в ухвалах від 10 серпня 2023 року та 26 жовтня 2023 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що існування правового висновку щодо застосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, яка повинна застосовуватися при здійсненні підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст. 39 Закону № 796-ХІІ, уже викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду в межах перегляду зразкової справи №240/4937/18 (Пз/9901/55/18) в апеляційному порядку, виключає можливість касаційного розгляду Великою Палатою Верховного Суду цих справ (240/14828/22 та 240/32706/21), правовідносини у якій подібні до зразкової справи № 240/4937/18.

При цьому, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до положень ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення, прийняття нової постанови про задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 383 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року про залишення без задоволення заяви про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , в порядку статті 383 КАС України задовольнити:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області вчинені на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі №320/10493/21 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , починаючи з 10 лютого 2021 року доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», без урахування двох мінімальних заробітних плат, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі №320/10493/21;

- встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області місячний строк з дня отримання (вручення) копії цієї постанови для подання до суду першої інстанції доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 320/10493/21.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

(повний текст постанови складено 22.05.2024р.)