Справа № 160/31960/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
05.12.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення службового розслідування щодо обставин поранення 02.04.2022 року під час останнього бою перед полоном, при якому отримав консолідовані переломи ребер шостого, сьомого та восьмого праворуч по лопатковій лінії;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення службового розслідування щодо обставин виявленого остеохондрозу, який був набутий із-за негативних умов утримання в полоні;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України надати відповідну грошову компенсацію із-за отримання поранення 02.04.2022 року під час останнього бою перед полоном та виявленням захворювання (остеохондрозу), набутого під час перебування в полоні в період з 02.04.2022 року по 06.07.2023 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України сплатити заборгованість з виплати грошової допомоги, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" із-за перебування у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України;
- стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн.
08.12.2023 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 27.12.2023, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувано у Військової частини НОМЕР_1 інформацію про нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 02.04.2022 по 06.07.2023, із зазначенням первинних даних на підставі яких було здійснено нарахування.
06.02.2024 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено Військовій частині НОМЕР_1 строк для надання інформації, витребуваної ухвалою суду від 08.12.2023 на п`ять днів з моменту отримання копії даної ухвали.
21.02.2024 від Військової частини НОМЕР_1 засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник у задоволенні позову просив відмовити повністю, посилаючись на те, що позивач 27.02.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та приступив до проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 . Під час участі у бойових діях в районі н.п.Мала Комишуваха Харківської області позивач потрапив в полон та згідно відеозапису, розміщеного у телеграмканалі 16.04.2022 року вбачається, що останній добровільно здався у полон противнику та закликає до цього інших військовослужбовців. На думку відповідача, зміст відеозапису дозволяє чітко встановити відсутність видимих ознак здійснення відносно позивача заходів фізичного чи психічного примусу до оголошення ним будь-яких заяв у зазначеному відеозаписі: відсутні ознаки можливого нанесення йому побоїв, застосування електроструму, кидання з висоти, позбавлення його сну, питної води та їжі та ін. За цим фактом у Військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування, за результатами якого, на підставі оцінки вищезазначених фактичних даних, складено акт службового розслідування № 3004 від 05.07.2022. Так, командиром Військової частини НОМЕР_1 за вих. № 691/2454 від 14.07.2022 направлено повідомлення керівнику Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, та у Територіальне управління ДБР, розташованого у м. Полтава про вчинення ОСОБА_1 дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 430 КК України. Отже, зазначені фактичні дані є достатніми для висновків про те, що позивач добровільно здався у полон, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування йому грошового забезпечення у відповідності до вимог ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, оскільки за військовослужбовцями, які добровільно здалися у полон, грошове забезпечення, зокрема, посадовий оклад за останнім місцем служби, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення, до яких входить і додаткова винагорода, не зберігаються. Таким чином, з липня 2022 нарахування і виплату позивачу грошового забезпечення призупинено. Щодо проведення службових розслідувань за фактами отримання позивачем поранення та отримання захворювання під час перебування у полоні, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано доказів звернення із клопотаннями про призначення відповідних службових розслідувань. Крім того, зазначає, що вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн жодними доказами не обгрунтовано.
25.03.2024 відповідачем засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» до суду на виконання ухвали від 04.03.2024 подано заяву, в якій зазначено, що 27.02.2024 за вх. № 1909 на адресу Військової частини НОМЕР_1 надійшла постанова слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава від 08.03.2023 про закриття відносно ОСОБА_1 кримінального провадження за ст.430 КК України, оскільки в діях останнього встановлено відсутність ознак добровільної здачі в полон. З урахуванням цього процесуального рішення, позивачу здійснено перерахунок грошового забезпечення за період з липня 2022 по грудень 2023, нараховано та виплачено грошове забезпечення у розмірі 340 392,70 грн., з яких 335 286,81 грн переведено на картковий рахунок та 5 105,89 грн відраховано військовий збір. Крім того, на підставі заяви матері ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перерахування їй грошового забезпечення, останній перераховано грошове забезпечення та додаткову винагороду: за квітень 2022 грошове забезпечення у розмірі 16 670,83 грн., додаткову винагороду у розмірі 98 500 грн.; за травень 2022 грошове забезпечення у розмірі 16 907,88 грн., додаткову винагороду у розмірі 98 500 грн. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 870/нагд від 02.03.2024, визначено донарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду за червень 2022 70 000 грн. (з урахуванням нарахування раніше 30 000 грн.), та з розрахунку 100 000 грн. за період з липня 2022 по дату звільнення ОСОБА_1 з полону (пропорційно дням). Щодо вимоги суду надати документи про результати медичного обстеження ОСОБА_1 по його поверненню з полону зазначено, що таке обстеження здійснювалося МЦ «Нові Санжари» Національної гвардії України (с-ще Нові Санжари Полтавської області).
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.02.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та приступив до проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується тимчасовим посвідченням військовослужбовця №б/н від 05.09.2023 та не заперечується відповідачем.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2022 №490/НАГП «Про призначення службового розслідування за фактом потрапляння в полон 16.04.2022 в ході бойових дій особового складу реактивного артилерійського дивізіону» командиром роти проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли потраплянню в полон номера обслуги-радіотелефоніста 2 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .
За результатами службового розслідування складено акт службового розслідування № 3004 від 05.07.2022, який затверджений командиром Військової частини НОМЕР_1 .
Під час проведення службового розслідування встановлено, що 31 березня 2022 року 6 зведеною ротою 2 зведеного загону Військової частини НОМЕР_1 , у складі якого у цей же день виконував обов`язки із захисту Батьківщини солдат ОСОБА_1 , велися бойові дії - утримувалася лінія оборони в районі населеного пункту Мата Комишуваха Харківської області, стримувався наступ з боку противника, що завершилося відходом 6 зведеною ротою зі своїх позицій в районі населеного пункту Барвінкове Харківської області. По завершенню бойових дій у цей день, місцезнаходження солдата ОСОБА_1 не встановлено. Об`єктивні данні, які б підтверджували факт смерті солдата ОСОБА_1 чи самовільне залишення ним місця служби, відсутні.
Разом з тим, встановлено наявність відеозапису, яким зафіксовано промову особи, яку військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_3 впізнано як солдата ОСОБА_1 , в ході якої останній визнав факт здачі у полон противника в районі населеного пункту Мала Комишуваха.
Зміст цього відеозапису в ході службового розслідування не спростовано.
Виходячи зі змісту відеозапису в діях солдата ОСОБА_1 , за наявності підстав, вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.430 КК України.
Отже, згідно висновку акту службового розслідування наявні підстави для визнання військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 таким, шо добровільно здався в потоп під час виконання обов`язків із захисту Батьківщини, в період дії воєнного стану.
На підставі висновків акту службового розслідування, 14.07.2022 командиром Військової частини НОМЕР_1 за вих.№691/2454 направлено повідомлення керівнику Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, а також до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтава повідомлення про вчинення ОСОБА_1 дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 430 КК України, а саме добровільна здача в полон.
Підставою для закриття кримінального провадження став висновок експертизи відео та звукозапису від 02.08.2022, у якому виявлено ознаки монтування.
При цьому, суд звертає увагу, що ця постанова представником відповідача до суду надана не була, однак останній безпосередньо посилається на неї у своїй заяві.
У подальшому, з урахуванням постанови слідчого про закриття кримінального провадження, Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено перерахунок грошового забезпечення позивача, як зазначає відповідач, за період з квітня 2022 по грудень 2023 та нараховано грошове забезпечення у розмірі 340 392,70 грн, що підтверджується копією довідки наявної в матеріалах справи.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не нарахування належної йому додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн та 100 000 грн за період з 02.04.2022 по 20.11.2023, а також не проведення службового розслідування відповідачем щодо обставин поранення та виявленого остеохондрозу, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою статті 9 цього Закону встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з абз. 1 п. у 8 Постанови № 704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу постановлено здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерства юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Таким чином, грошове забезпечення військовослужбовцям, які перебувають у полоні, виплачується відповідно до Порядку № 884.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Вказане узгоджується із приписами ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XI, відповідно до яких за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до пункту 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є, зокрема, накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 17 розділу I Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений рішенням Міністра оборони України доведеним телеграмою від 25.03.2022 № 248/1298 (застосувалось до 01.06.2022) та Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/а/29 (застосовується після 01.06.2023).
беруть участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки;
проходять службу у багатонаціональних органах військового управління за кордоном;
добровільно здалися в полон - з дня захоплення в полон, оголошеного наказом командира (начальника);
самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);
відбувають покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах - з дня початку відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника);
усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення усунения або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);
відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);
вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника);
навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення особи до самогубства, встановленого судом) - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;
вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;
перебували (за час перебування) під вартою чи домашнім арештом або на навчанні за кордоном (крім тих, які проходили підготовку (навчання) щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової спеціальної техніки) або у відпустках (за якими відповідно до законодавства України не передбачено збереження грошового забезпечення).
Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених у підпунктах 9.4. - 9.8., 9.10., які протягом поточного місяця загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини) або захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.
Таким чином, суд доходить висновку, що грошове забезпечення в розмірі до 30 000,00 грн. та додаткова винагорода в розмірі до 100 000,00 грн повинні були бути нарахована позивачу за період з 02.04.2022 по 06.07.2023, тобто весь період перебування позивача у полоні.
В ході розгляду справи судом встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено перерахунок грошового забезпечення позивача за період з квітня 2022 по грудень 2023 та нараховано грошове забезпечення у розмірі 340 392,70 грн, за період перебування останнього у полоні, що підтверджується копією довідки наявної в матеріалах справи.
Разом з тим, згідно цієї довідки, нарахування грошового забезпечення було здійснено за квітень 2022 року у розмірі 16 670,83 грн, за травень 2022 року розмірі 16 907,88 грн та за червень 2022 року у розмірі 17 010,52 грн., так само і нарахування додаткової винагороди було здійснено за квітень 2022 року у розмірі 98 500 грн, за травень 2022 року у розмірі 98 500 грн. та за червень 2022 року 70 000 грн. (з урахуванням нарахованих раніше 30 000 грн.).
10.05.2022 матір`ю позивача ОСОБА_2 подано заяву до Військової частини НОМЕР_1 про перерахування їй на карту грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Таким чином, на підставі вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 на користь ОСОБА_2 (за відсутності на той час даних про інших осіб, що перебувають у родинних зв`язках з ОСОБА_1 ) перераховано грошове забезпечення та додаткову винагороду: за квітень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 16 670,83 грн. та додаткову винагороду у розмірі 98 500 грн; за травень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 16 907,88 грн. та додаткову винагороду у розмірі 98 500 грн.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 870/нагд від 02.03.2024, визначено донарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду за червень 2022 70 000 грн. (з урахуванням нарахування раніше 30 000 грн.), та з розрахунку 100 000 грн. за період з липня 2022 року по дату звільнення ОСОБА_1 з полону (пропорційно дням).
При цьому, з наданої довідки вбачається, що відповідачем не було здійснено перерахування грошового забезпечення та додаткової винагороди за весь час перебування позивача у полоні, тобто за період з липня 2022 року по липень 2023 року.
Під час судового розгляду цієї справи відповідачем не доведено наявності обставин, які унеможливлюють отримання позивачем захопленого в полон спірної допомоги, за весь період перебування його у полоні, а саме добровільної здачі в полон, самовільного залишення місця служби або дезертирування.
Суд наголошує на тому, що ні Постанова № 168, ні Порядок № 260 не містить вказівки на те, що обов`язковою умовою для виплати 100000 грн на місяць за час перебування є виконання бойових розпоряджень чи бойових завдань.
Так, на відмінну від інших підстав для включення у наказ про виплати підвищеної грошової винагороди у розмірі 100000 грн, підстава захоплення у полон не містить конкретизації обставин, за яких осіб, зазначених у пункті 1 Постанови № 168, захоплено у полон.
Суд зауважує, що положення законодавства повинні тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб зробити її гарантії практичними й ефективними. Будь-яке тлумачення гарантованих прав і свобод має відповідати загальній меті документу, призначеному для підтримки виключного переліку осіб в умовах воєнного стану.
Військовослужбовці, інші громадяни, які залучені до виконання обов`язків військової служби, виконують обов`язок щодо захисту Вітчизни у Збройних Силах України та інших військових формуваннях не заради отримання спеціальних статусів, зокрема привілеїв, пільг чи компенсацій. Водночас припис ч. 5 ст. 17 Конституції України чітко покладає на державу конституційний обов`язок щодо створення системи посиленої соціальної підтримки військовослужбовців і членів їхніх сімей, що поширюється не тільки на спеціальні пенсії та допомогу для них, а й підтримку у сфері охорони здоров`я, освіти, а також наданні житла та спеціальних підтримуючих заходів під час їх переходу до цивільного життя.
В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави.
Відтак, позивач має право на виплату йому грошового забезпечення та щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за час перебування у полоні не лише з 02.04.2022 до 01.07.2022, а і з 01.07.2022 року по 06.07.2023 року.
У здійсненні перерахунку грошового забезпечення та додаткової винагороди за період перебування позивача у полоні з 02.04.2022 по 01.07.2022, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки такий перерахунок відповідачем було здійснено та нараховані кошти, що підтверджується копією довідки наявної в матеріалах справи.
Щодо вимоги про нарахування грошового забезпечення та додаткової винагороди у період з 06.07.2023 по 20.11.2023, тобто після звільнення позивача із полону, то в матеріалах справи відсутні докази, що після звільнення з полону позивач продовжив перебувати на військовій службі, або перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), або перебувати у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення вимог в цій частині.
Щодо вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 сплатити заборгованість з виплати грошової допомоги, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей» із-за перебування у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, суд зазначає наступне.
19.11.2022 набрав чинності Закон України від 26.01.2022 № 2010-IX «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей», який визначає основи соціального і правового захисту осіб, стосовно яких встановлено відповідний факт.
Відповідно до положень Закону України від 26.01.2022 №2010-IX «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей» цей Закон визначає основи соціального і правового захисту осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а також членів їхніх сімей.
Сфера дії цього закону поширюється, зокрема, на громадян України, яких було позбавлено особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями у зв`язку із захистом державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України внаслідок збройної агресії проти України, які належать до складу сил безпеки і сил оборони України та до однієї з категорій осіб, визначених Женевською конвенцією про поводження з військовополоненими від 12.08.1949 та Додатковим протоколом до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977.
Статтею 7 цього Закону передбачено, що щорічна державна грошова допомога надається особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або членам її сім`ї під час перебування такої особи в місцях несвободи.
Одноразова державна грошова допомога надається особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, після її звільнення.
Порядок виплати зазначених видів допомог регламентовано постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2022 №1281 «Деякі питання виконання Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей».
Механізм призначення, виплати та розмір зазначеної грошової допомоги передбачений Порядком призначення та виплати допомоги особам, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членам їх сімей
Відповідно до п. 4 вказаного Порядку, одноразова державна грошова допомога надається особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, після її звільнення шляхом перерахування Мінреінтеграції коштів на її особовий рахунок або на рахунок її законного представника, відкритий в банківській установі, у розмірі 100 тис. гривень.
Виплата одноразової державної грошової допомоги здійснюється одноразово.
Для отримання одноразової державної грошової допомоги особа, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або її законний представник звертаються до Мінреінтеграції із заявою за формою, встановленою Мінреінтеграції.
До заяви додається довідка з реквізитами особового рахунка, відкритого в банківській установі.
За результатами опрацювання заяви Мінреінтеграції перераховує відповідні кошти на особовий рахунок особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, реквізити якого зазначені в довідці, доданій до заяви.
В ході розгляду справи позивачем не надано доказів того, що він звертався до Мінреінтеграції із відповідною заявою за встановленою формою з приводу отримання одноразової державної грошової допомоги як особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а також доказів, що його звернення не було розглянуто чи було відмовлено у виплаті такої допомоги.
Отже, заявлена вимога є передчасною, у зв`язку з чим підстави для її задоволення відсутні.
Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення службового розслідування щодо обставин поранення 02.04.2022 року під час останнього бою перед полоном, при якому отримав консолідовані переломи ребер шостого, сьомого та восьмого праворуч по лопатковій лінії, а також не проведення службового розслідування щодо обставин виявленого остеохондрозу, який був набутий із-за негативних умов утримання в полоні, суд зазначає наступне.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).
Відповідно до пункту 1.1. глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією (далі - ВЛК) з метою визначення придатності, зокрема: до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю.
Главою 6 розділу ІІ Положення №402 врегульовано особливості медичного огляду військовослужбовців.
Так, у п. 6.1. Глави 6 розділу ІІ Положення №402 вказано: направлення на медичний огляд проводиться:
а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;
б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153).
Відповідно до п. 240 Положення №1153 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Згідно п.п. 115, 117, 119, 120 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут) вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Інформація щодо пропозицій, заяв і скарг в день їх надходження вноситься до журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян (додаток 4 до цього Статуту), який ведеться і зберігається в кожній військовій частині, закладі та установі.
Командири (начальники) зобов`язані не рідше одного разу на квартал проводити аналіз та перевірку стану роботи з розгляду та прийняття рішень щодо пропозицій, заяв і скарг.
Журнал реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян повинен бути пронумерований, прошнурований, скріплений мастиковою печаткою та завірений командиром військової частини.
У журналі реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян робиться запис про рішення, прийняте щодо кожної пропозиції, заяви чи скарги.
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Також, згідно із пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
З аналізу викладеного вбачається, що вищевикладені положення законодавства покладають на відповідача обов`язок розглядати подані рапорти військовослужбовців.
Разом з тим, будь-яких доказів звернення до керівника відповідача із відповідними рапортами з проханням провести розслідування обставин поранення від 02.04.2022, а також обставин виникнення остеохондрозу, позивачем суду не надано.
Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача, суд доходить висновку про відсутність протиправної правової поведінки відповідача щодо не проведення службових розслідувань обставин поранення від 02.04.2022 та обставин виникнення остеохондрозу.
Отже, підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні, оскільки вони також є передчасними.
Враховуючи викладене, а також те, що на даний час розслідування обставин поранення позивача від 02.04.2022, а також обставин виникнення у нього остеохондрозу проведено ще не було, що не заперечувалось відповідачем, підстави для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати відповідну грошову компенсацію із-за отримання поранення 02.04.2022 року та виявленого захворювання (остеохондрозу), відсутні.
Крім того, суд зазначає, що 01.04.2022 до постанови № 168 постановою Кабінету Міністрів України № 400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Водночас, додаткова винагорода в розмірі до 100000 грн виплачується, зокрема, тим військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Таким чином в контексті спірних правовідносин Постанова № 168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі до 100000 грн, а саме:
1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;
2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченою Постановою №168, Міністром оборони України було видано окреме доручення від 23.06.2022 року №912/з/29 (далі - окреме доручення №912), яким зокрема визначались терміни, порядок виплати додаткової винагороди та умови, необхідні для виплати її у розмірі 100000 грн. Окреме доручення №912 застосовувалось протягом моменту виникнення спірних відносин до 01.02.2023 року.
Додатково пунктом 7 окремого доручення №912 передбачено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включені військовослужбовців, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
В подальшому наказом Міністра оборони України від 25.01.2023 року №44 було внесено зміни до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (далі - Наказ №260) шляхом додавання розділу ХХХІV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
Отже, військовослужбовець набуває право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. на місяць за умови підтвердження безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, втім із розрахунку пропорційно часу участі у виконанні бойових завдань, виходячи із специфіки покладених на підрозділ, у якому він проходив службу, завдань.
При цьому, необхідно враховувати, що перебування позивача у спірний період на військовій службі, виконання обов`язків, пов`язаних із її проходженням, не є автоматичною підставою для нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 100000 грн. без дотримання умов, встановлених Постановою Кабінету Міністрів №168.
В даному випадку, матеріалами справи не підтверджується, що відносно позивача наявний будь-який документ, який складний уповноваженою особою військової частини та містить інформацію про обставини отримання позивачем саме поранення (травму, контузію, каліцтво), і саме під час захисту Батьківщини.
Так, в матеріалах справи відсутня довідка командира військової частини про обставини поранення (травму, контузію, каліцтво) позивача, відсутній висновок командира військової частини про те, що позивач отримав 02.04.2022 поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини.
Відсутня належним чином оформлена довідка, яка підписано командиром військової частини, в якій зафіксовані відповідні обставини.
Довідку (чи відповідної форми акт), який зобов`язаний скласти відповідач із обов`язковим висновком про те, що позивачем отримано поранення (травму, контузію, каліцтво) саме під час захисту Батьківщини, зазначеними обставини поранення, є підставою для наступних висновків ВЛК про причинно-наслідковий зв`язок із отриманим позивачем пораненням.
Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів подання до командира військової частини відповідних рапортів на виплату грошової компенсації із-за отримання поранення, а у зв`язку з чим вимоги в цій частині є передчасними та не підлягають задоволенню.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат в частині судового збору судом не вирішувалось.
Щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не надано жодних доказів понесення таких витрат, відсутній сам договір з адвокатом, який надавав юридичні послуги.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець