Справа № 333/2558/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2024 року м. Дніпросправа № 333/2558/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

секретар Корсун Ю.В.

за участі представника позивача Прінь В.О. (в режимі відеоконфренцзв`язку)

відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) (в режимі відеоконфренцзв`язку)

представника відповідача Восковенка В.М. (в режимі відеоконфренцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_3 адвоката Восковенка Вадима Миколайовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2024 року (суддя Михайлова А.В., повне судове рішення складено 21 березня 2024 року) в справі № 333/2558/24 за позовом Комунарського відділу у місті Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_3 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Комунарський відділ у місті Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі - відділ УДМС) звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до ОСОБА_3 про затримання та поміщення до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, (далі - ПТПІ) з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України терміном на шість місяців.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2024 року позов задоволено, затримано громадянина Грузії ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поміщено його до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України терміном на шість місяців, тобто до 20 вересня 2024 року.

В апеляційних скаргах відповідач та його представник просять скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводами апелянтів є те, що відповідач не є громадянином Грузії ОСОБА_3 , а є громадянином РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він є громадянином РФ ОСОБА_1 , в`їхав на територію України по паспорту громадянина Грузії ОСОБА_3 , проживав на території України саме за цим паспортом.

Представник позивача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, представника відповідача, представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить висновку, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 березня 2024 року громадянин Грузії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлений працівниками Управління міграційної поліції ГУНП в Запорізькій області та запрошений до Комунарського відділу у місті Запоріжжі УДМС у Запорізькій області для з`ясування законності його перебування в Україні.

Під час здійснення перевірки законності перебування в Україні громадянина Грузії ОСОБА_3 встановлено, що він прибув в Україну 30 жовтня 2003 року через КПП «Тополі» по паспортному документу НОМЕР_1, виданому 28 листопада 2001 року, терміном дії до 28 листопада 2006 року, в приватних справах.

Згідно з копією паспортного документа наявні штампи про прийняте рішення № 126 про примусове видворення від 28 серпня 2004 року та заборони в`їзду на територію України до 30 лютого 2005 року. Штамп про перетин кордону в напрямку виїзду відсутній. В наявності у громадянина Грузії ОСОБА_3 є паспортний документ НОМЕР_1 , виданий 28 листопада 2001 року, термін дії якого закінчився 28 листопада 2006 року.

З метою встановлення законності перебування в Україні громадянина Грузії ОСОБА_3 Комунарським відділом у місті Запоріжжі УДМС у Запорізькій області проведено перевірку за наступними обліками: за обліками УДМС у Запорізькій області з використанням бази даних відомчої інформаційної системи ДМС ОСОБА_3 не значиться; посвідками на тимчасове або постійне проживання в Україні, паспортом громадянина України не документувався; за обліками інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан»), за результатами - інформація про перетинання державного кордону України громадянином ОСОБА_3 відсутня; за обліками Державного реєстру актів цивільного стану громадян, за результатами - інформація про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, тощо відсутня.

Впродовж тимчасового перебування на території України ОСОБА_3 за межі України не виїжджав, до ДМС із заявами щодо легалізації свого проживання в Україні, продовження строку перебування на території країни не звертався. Законні підстави для подальшого перебування в Україні у іноземця відсутні. Дозволений строк перебування на території України у громадянина Грузії ОСОБА_3 закінчився 29 січня 2004 року, з цього часу перебуває на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого терміну перебування в Україні.

19 березня 2024 року Комунарським відділом у місті Запоріжжі УДМС у Запорізькій області за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП України.

Врахувавши, що за час свого перебування на території України відповідач клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на постійне проживання в Україні не порушував, документів на право проживання в Україні не має, зареєстрованого місця проживання в Україні не має, суд першої інстанції вважав, що відповідач перебуває в Україні з порушенням встановленого строку перебування та своїми діями порушив вимоги статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а його подальше перебування на території України суперечить законодавству України.

Оскільки у відповідача відсутній документ, що дає право на виїзд з України, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням № 1 від 19 березня 2024 року Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області про примусове видворення з України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено примусово видворити з України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_3 (а.с. 9-11).

Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_3 прибув в Україну 30 жовтня 2003 року через КПП «Тополі» по паспортному документу НОМЕР_1, виданому 28 листопада 2001 року, терміном дії до 28 листопада 2006 року.

В матеріалах справи наявний паспортний документ НОМЕР_1 , виданий 28 листопада 2001 року, термін дії до 28 листопада 2006 року, на ім`я громадянина Республіки Грузія ОСОБА_3 (а.с. 12).

Рішення про примусове видворення ОСОБА_3 містить інформацію, що за обліками УДМС у Запорізькій області з використанням бази даних відомчої інформаційної системи ОСОБА_6 не значиться; посвідками на тимчасове або постійне проживання в Україні, паспортом громадянина України не документувався; в інтегрованій міжвідомчій інформаційно-комунікаційній системі щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, (система «Аркан») інформація про перетинання державного кордону України ОСОБА_3 відсутня; за обліками Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутня інформація про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, тощо відсутня.

На ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення постановою серії ПН МЗП № 002772 від 19 березня 2024 року за ч. 2 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є наявність підстав для затримання іноземця із поміщенням в ПТПІ задля ідентифікації та забезпечення виконання рішення про примусове видворення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

Частиною першою статті 26 Закону №3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) . У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з частиною восьмою статті 26 Закону №3773-VI примусове повернення не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Абзацом першим частини першої статті 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

За положеннями частини третьої статті 30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Як встановлено частиною четвертою статті 30 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до частини шостої статті 30 Закону №3773-VI типове положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 289 КАС України, яка встановлює особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства, в редакції, чинній на час подання цього позову, передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Частиною тринадцятою статті 289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з приведених норм процесуального права, підставою для застосування судом до іноземця або особи без громадянства такого заходу, як затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України, є:

1) ймовірність того, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

2) якщо існує ризик його (її) втечі;

3) у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

Судом встановлено, що належність відповідача до громадянства Республіки Грузія не підтверджена жодним дійсним паспортним документом, оскільки строк дії паспорта НОМЕР_1 , виданого 28 листопада 2001 року, закінчився 28 листопада 2006 року.

Крім того, за твердженнями відповідача він не є громадянином Республіки Грузія ОСОБА_3 , а є громадянином РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підтвердження цього факту відповідачем після відкриття апеляційного провадження до справи долучено копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , та копію військового квитка, виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Відтак, особа відповідача не ідентифікована позивачем, належність його до громадянства будь-якої країни не підтверджена, відповідач не має документу, що дає право на виїзд з України.

Суд зауважує, що на час апеляційного перегляду справи відсутні докази оскарження відповідачем рішення про примусове видворення.

Крім того, суд зауважує, що відповідач не заперечує факт проживання в Україні без законних підстав, проте не вчинив жодних дій для припинення правопорушення.

Відтак, оскільки у відповідача як особи, відносно якої прийнято рішення про примусове видворення, відсутній документ, що дає право на виїзд з України, особа відповідача не ідентифікована, наявні передбачені вимогами законодавства підстави для затримання відповідача із поміщенням в ПТПІ з метою ідентифікації особи та забезпечення видворення за межі території України.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Разом з тим, суд вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення, доповнивши її положеннями про ймовірні дані відповідача як громадянина РФ ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_3 адвоката Восковенка Вадима Миколайовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2024 року в справі № 333/2558/24 залишити без задоволення.

Змінити резолютивну частину рішення, виклавши її в наступній редакції:

«Затримати громадянина Грузії ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , (громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та помістити до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України терміном на шість місяців, тобто до 20 вересня 2024 року.».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати проголошення 21 травня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 травня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов