Справа № 600/2161/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 травня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/2161/24-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 березня 2021 року №-0833 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 85105,41 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 19136,07 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 130541,31 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 100885,69 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 15599,49 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 86039,87 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 116381,15 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 23853,49 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 102655,43 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 39077,86 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 82496,16 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 38093,95 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 109365,91 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2021 року №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 106881,68 грн;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 23 червня 2021 року №0-0815 щодо повідомлення ОСОБА_1 , що станом на 22 червня 2021 року сума податкового боргу платника податків становить 971008,06, складену уповноваженою особою Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України Про судовий збір від 08 липня 2011 року №3674-VI.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про судовий збір судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Розміри ставок судового збору встановлені статтею 4 Закону України Про судовий збір. Зокрема, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України Про Державний бюджет України на 2024 рік визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 гривень.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено вимоги майнового характеру про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень на загальну суму 1056113,47 грн.

Водночас, позовна вимога про скасування податкової вимоги про стягнення податкового боргу є похідною від вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та нерозривно пов`язана з нею.

Отже, за пред`явлення цього позову позивач повинна була сплатити судовий збір у розмірі, який становить 10561,13 грн (1056113,47*1/100).

Згідно частини третьої статті 4 Закону України Про судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 подано до суду із застосування системи Електронний суд, при обрахуванні судового збору за подання даної позовної заяви повинен застосовуватися коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, при поданні позову до суду позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 8448,90 грн (10561,13 грн *0,8).

Проте, всупереч наведеному, судовий збір за подання цього позову до суду позивачем не сплачений.

Судовий збір повинен бути сплачений на наступні банківські реквізити: отримувач Чернівец.ГУК/Чернівецька ТГ/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 37836095; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); номер рахунку.

Крім цього, частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позову, позивач просить суд визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду за захистом прав та законних інтересів та поновити такий строк.

Вказану вимогу обґрунтовує тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були отримані нею лише 30 серпня 2021 року на адвокатський запит засобами електронної пошти. В подальшому Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулося до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 1056113,48 грн, що виник на підставі тих податкових повідомлень-рішень, які позивач оскаржує в даному позові. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі №600/5156/22-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року, в задоволенні позову Головне управління ДПС у Запорізькій області до ФОП ОСОБА_1 відмовлено. Проте постановою Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №600/5156/22-а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином, протягом розгляду справи №600/5156/22-а до її направлення на новий розгляд до суду першої інстанції не вбачалося необхідності в окремому судовому провадженні оскарження податкових повідомлень-рішень. Водночас позивач вважає, що на момент розгляду адміністративної справи №600/5156/22-а застосовувалась судова практика, яка передбачала можливість звернення особи до суду про оскарження податкових повідомлень-рішень протягом 1095 днів з моменту їх отримання, а про постанову Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №600/5156/22-а позивач дізналась лише 09 лютого 2024 року.

Вказане суд розцінює як заяву про поновлення строку звернення до суду, у зв`язку із чим зазначає таке.

Строки звернення до адміністративного суду передбачені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поряд з цим, суд звертає увагу і на те, що згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, постановою Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 судом касаційної інстанції сформулювано такий правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів».

Отже, у разі, якщо платник податків не оскаржував податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, тобто не застосував процедуру досудового вирішення спору (адміністративного оскарження), то строк звернення до суду з позовом про оскарження таких податкових повідомлень-рішень становить шість місяців.

Беручи до уваги наведені вище висновки Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20, враховуючи те, що позивач визнає факт отримання нею оскаржуваних податкових повідомлень-рішень 30 серпня 2021 року, а також зважаючи на відсутність у матеріалах позову доказів оскарження податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, суд приходить до висновку, що позивач мала право оскаржити вказані вище рішення податкового органу у межах шестимісячного строку звернення до суду, тобто звернутися до суду з цим позовом до 28 лютого 2022 року.

Натомість позивач звернулась до суду з позовом про оскарження вказаних вище рішень податкового органу лише 17 травня 2024 року (згідно відбитку штампу канцелярії суду), тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Надаючи оцінку доводам позивача, якими вона обґрунтовує поважність причин пропуску звернення до суду з цим позовом, суд виходить з такого.

Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 зазначив, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду, у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19 вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України передбачається можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Подібні висновки виклав Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №420/1782/23, де вказав, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 лютого 2024 року у справі №140/9165/23.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з цим позовом через 2 роки і 2 місяці після ознайомлення з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

При цьому позивач обґрунтовує поважність причин пропуску такого строку відсутністю необхідності в оскарженні податкових повідомлень-рішень в окремому судовому провадженні, оскільки такі були предметом розгляду та дослідження судами під час розгляду адміністративної справи №600/5156/22-а.

Вказані доводи, на переконання суду, ґрунтуються на суб`єктивному ставленні позивача до наведених нею обставин і жодним чином не можуть сприйматись як об`єктивні перешкоди, які не залежали від волі позивача та дійсно унеможливили звернення до суду у шестимісячний строк з дня отримання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд зауважує, що поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Такими обставинами є ті, що унеможливлюють вчасне звернення до суду з відповідним позовом.

Також варто зазначити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17, від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18, від 17 червня 2021 року у справі №570/4516/19, від 18 лютого 2022 року у справі №380/893/20.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у пунктах 37 та 38 рішення у справі "Мушта проти України" (заява № 8863/06) нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні у справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03, п. 41) ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків.

Отже, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про неповажність наведених позивачем причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, а тому заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення даної позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

2. Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги залишити без руху.

3. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання документа про сплату судового збору та зазначення інших підстав для поновлення строку звернення до суду з наданням доказів поважності його пропуску.

4. Роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде вважатися не поданою і буде повернута особі, яка її подала на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк