Справа № 815/3972/16
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3972/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

11 серпня 2016 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 ( далі позивач, ОСОБА_1 ) до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС в Одеській області (далі відповідач, Гу ДПС в Одеській області) у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № 38-1303 від 12.05.2016 р., яким визначено суму податкового зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 15 286,65 грн.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № 39-1303 від 12.05.2016 р., яким визначено суму податкового зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 207 727,56 грн.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача.

На обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем безпідставно нараховані суми податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за використання земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 12.05.2016 року № 38-1303 та № 39-1303, оскільки за позивачем земельна ділянка за вказаною адресою не зареєстрована, відомості в Державному земельному кадастрі відсутні, а тому не суб`єктом сплати земельного податку. При цьому, відповідач застосував нормативно грошову оцінку при визначенні податкового зобов`язання з податку на землю, яка скасована і не повинна застосовуватись, оскільки рішення Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси та рішення Одеської міської ради №1268-VI від 20.09.2011 року Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 №41-VI Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси в судовому порядку визнано протиправним та скасовано. Також позивачем зазначено про незрозумілість нарахованих сум податкового зобов`язання, визначених у цифрах та прописом у податкових повідомленнях-рішеннях № 38-1303 і № 39-1303 від 12.05.2016 року.

31.03.2023 р. відповідачем надано до суду відзив на позов, яким заперечує проти задоволення позову, вказуючи на те, що за даними ІКС ДПС у позивачки знаходилась на обліку, як землекористувача, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.12.2011 по 07.08.2019 р. площею 0,1402, а також земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 з 28.08.2007 по 03.07.2016 площею 0,0167 га. Покликаючись на положення статей 270 та 286 ПК України, ст. 377 ЦК України та статей 120, 206 ЗК України вказує що обов`язок сплачувати земельний податок чи орендну плату виникає з дня фактичного правомірного користування земельною ділянкою, оскільки закон не передбачає звільнення від сплати цього податку землекористувачів у разі відсутності документів, що підтверджують право користування. Контролюючим органом на підставі статті 286 ПКУ за 2016 рік в автоматичному режимі сформовано податкові-повідомлення рішення по земельному податку з фізичних осіб та направлено засобами поштового зв`язку податкові повідомлення-рішення від 12.05.2016 року №39-1303 на суму 207 727,56 грн., та від 12.05.2016 року №38-1303 на суму 15286,65 грн., які отримані платником 26.05.2016року. Рішенням Одеської міської ради №6762-УІ від 10.06.2015 року Про встановлення ставок земельного податку в м. Одесі був встановлений податок на майно в частині плати за землю та ставки земельного податку на території м. Одеси. Також цим рішенням було затверджено Положення про податок на майна, в частині плати за землю. Згідно Довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, затвердженої рішенням Одеської міської ради № 41 -VI від 28.12.2010 року Про затвердження технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель м. Одеси нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки при комерційному використанні за адресою АДРЕСА_1 складає 1 667,54 грн. Інших відомостей щодо грошової оцінки відносно вище зазначеної земельної ділянки до контролюючого органу не надходило. На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.12.2011 року № 3489 ОСОБА_1 купила нежитлову будівлю, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яка розміщене на земельній ділянці загальною площею 0,2320 га. Таким чином розмір земельної ділянки, якою користується Позивач складає 2 320 кв.м. Щодо розрахунку земельного податку за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, то він здійснений в автоматичному режимі.

17.05.2023 р. представником позивача надано пояснення, в яких зазначає, що з 20.11.2008 року вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Нежитлове приміщення - автомайстерня за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 555,6 кв.м. використовувалось нею у підприємницькій діяльності з надання послуг з обслуговування та ремонту автотранспортних засобів (КВЕД 45.20), що узгоджується із видами економічної діяльності, відображеними в декларації, платника єдиного податку за 2015-2016 рік, що підтверджується актами виконаних робіт з обслуговування та ремонту транспортних засобів саме за адресою АДРЕСА_1 . Відтак, з урахуванням положень підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України, позивач вважає звільненою від обов`язку сплачувати земельний податок/орендну плату за вказане нерухоме майно. З огляду на використання платником податків у своїй господарській діяльності нерухомого майна змінюється база нарахування плати за землю. Отже, висновки податкового органу щодо нарахування плати за землю є помилковими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

III. Процесуальні дії у справі.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 17.11.2016, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017, позов задовольнив, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 12.05.2016 №38-1303 та №39-1303.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 20 лютого 2023 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями від 03.03.2023 року справа передана на розгляд судді Дубровній В.А.

Ухвалою суду від 07.03.2023 року прийнято до провадження дану справу, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 07.03.2023 року замінено відповідача - Державну податкову інспекцію у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на його правонаступника Головне управління ДПС в Одеській області.

Оскільки відсутні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (РНОКПП НОМЕР_1 ) та є платником єдиного податку 2 групи з 01.01.2012 року, що підтверджується випискою з ЄДР та свідоцтвом платника єдиного податку ( а.с. 8-9).

Позивачка з 24.05.2013 року є власницею нежитлової будівлі СТО, площею 555 кв.м., яка розташована на земельній ділянці, загальною площею 0,2320 га. за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :35:010:0004, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, договором купівлі-продажу нерухомого майна від 30.12.2011 № 3468. ( а.с. 57-58, 65 зв.-66)

12.05.2016 року ДПС у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 286.5 статті 286 розділу ХІІІ Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення за № 39-1303, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем « земельний податок з фізичних осіб» в сумі цифрами 207 727,56 грн., податковий період 60 днів з дня вручення. ( а.с. 74)

12.05.2016 року ДПС у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 286.5 статті 286 розділу ХІІІ Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення за № 38-1303, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем « земельний податок з фізичних осіб» в сумі цифрами 15286,65 грн., податковий період 60 днів з дня вручення. ( а.с. 73)

Вважаючи зазначені податкове повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Відповідно до положень ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755 (надалі - ПК України), який передбачає, зокрема,

- плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. ( підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України)

- землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

- платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України)

- платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. (пункт 269.1 статті 269 ПК України)

- об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (підпункт 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України).

- базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. ( стаття 271 ПК України)

- підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. ( пункт 286.1 статі 286 ПК України)

- нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу (пункт 286.5 статті 286 ПК України).

- при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. ( п.287.6 ст.287 ПК України)

- власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. (пункт 287.8 статті 287 ПК України)

- для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. (п.289.1 ст.289 ПК України

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (ст.20 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст. 120 Земельного кодексу України і ст. 377 Цивільного кодексу України.

Цими нормами ЗК України та ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України в редакції на час виникнення спірних правовідносин у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.126 ЗК України).

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. ( стаття 206 ЗК України)

VI. Оцінка суду.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду. Тобто особа є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Як зазначалось вище, скасовуючи судові рішення у даній справі та направляючи її на новий розгляд, Верховний Суд в постанові від 20 лютого 2023 року у справі № 815/3972/16 зазначив, що під час нового розгляду справи необхідно встановити чи перебували у спірний період у власності позивача нежилі приміщення (його частини) та з якого саме часу, чи використовувалися такі приміщення у господарській діяльності позивача, а також необхідно перевірити розмір визначеного позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями земельного податку, в тому числі шляхом встановлення бази його розрахунку, врахувавши при цьому судові рішення у справі № 522/11050/14-а тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № 39-1303 від 12.05.2016 р., яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання зі сплати земельного податку у сумі 207 727,56 грн., то суд вказує про таке.

Як убачається з розрахунку земельного податку ОСОБА_1 , сума земельного податку в розмірі 207 727,56 грн. нарахована за 2016 рік, з урахуванням площі земельної ділянки 2320,0 кв.м., НГО за 1 кв. м. 1667,54 грн., НГО с Кф ( 2015, 2016 р.) 2 984,59 грн., 3 % від НГО ( згідно рішення ОМР № 6762- VI від 10.06.2015 р.). Підстава нарахування землекористувачі ( юридичні та фізичні особи), які використовують земельні ділянки без належним чином оформлених документів на право користування земельною ділянкою, за винятком власників земельної діялнки. ( а.с. 55)

Як встановлено судом та підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна позивачці на праві приватної власності належить нежитлова будівля СТО, площею 555 кв.м., яка розташована на земельній ділянці, загальною площею 0,2320 га. за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :35:010:0004.

Позивач не заперечує, що є власником вказаних нежитлових приміщень, проте не вважає себе платником земельного податку, оскільки не оформлені права на вказану земельну ділянку, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомого майна.

Верховний Суд переглядаючи дану справу № 815/3972/16 у постанові від 20 лютого 2023 року зазначив, що в силу вимог статей 182, 334 ЦК України та положень Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. За таких обставин, незважаючи на те, що позивач не зареєструвала право власності чи користування земельними ділянками під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у постановах від 07.07.2015 у справі №826/12388/13-а, від 02.12.2015 у справі №826/3130/15 та Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 у справі №826/8009/16, від 16.06.2020 у справі № 826/11166/16.

Отже, довід позивача про те, що вона не платником земельного податку спростовується вищевказаними висновками Верховного Суду.

Щодо доводу позивача про звільнення її від сплати земельного податку з огляду на те, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 555,6 кв.м. використовувались нею у своїй господарській діяльності, а саме, як автомайстерня, в якій надавались послуги з обслуговування та ремонту автотранспортних засобів (КВЕД 45.20), на підтвердження вказаного надавши до суду акти виконаних робіт про виконання робіт з обслуговування та ремонту транспортних засобів саме за адресою АДРЕСА_1 , декларації платника єдиного податку за 2015, 2016 рік з відображенням видів економічної діяльності, то суд враховує наступне.

Відповідно до положень пункту 291.3 статті 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа-підприємець можуть самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим главою 1 розділу ХІV Податкового кодексу України та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Крім цього, пунктом 269.2 статті 269 ПК України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу ХІV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Приписи підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України визначають, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності і земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Верховний Суд переглядаючи дану справу № 815/3972/16 у постанові від 20 лютого 2023 року, щодо посилань позивача на те, що вона є приватним підприємцем, платником єдиного податку 2 групи, який використовує у своїй діяльності нежилі приміщення, які належать йому на праві власності, зазначив, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою. Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Зазначене також узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 826/21524/15.

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 у справі №826/14703/13-а також вказав, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.

Зазначене також узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 826/21524/15.

Крім того, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі № 826/8675/17, від 17.04.2024 року по справі № 826/17360/16 вказано, що правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто, з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Як убачається з правовстановлюючих документів цільовим призначенням нежитлових приміщень, за адресою АДРЕСА_1 , є СТО, що підтверджується актами виконаних робіт з виконання робіт з обслуговування та ремонту транспортних засобів.

Отже, застосовуючи вищевказані правові позиції Верховного Суду при вирішенні даних спірних питань, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено користування земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 для проведення господарської діяльності, оскільки використання приміщень на зазначеній земельній ділянці в господарській діяльності позивача не є підставою для звільнення його від сплати земельного податку, позаяк фактично в господарській діяльності використовуються належні позивачу на праві власності нежитлові приміщення (будівля), а не сама земельна ділянка. Доказів використання саме земельної ділянки у господарській діяльності, позивач не надав.

Таким чином, підстави для звільнення позивача від сплати земельного податку, передбачені підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України, в даному випадку відсутні.

Щодо покликання позивача про застосування відповідачем нормативної грошової оцінки, яка скасована в судовому порядку, то суд зазначає наступне.

Як встановлено та підтверджується матеріалами справи, підставою для нарахування земельного податку позивачу слугувала довідка про нормативну грошову оцінку від 17.04.2012 р. № 1027, видана на підставі рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 № 41-VI Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеса. ( а.с. 61)

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.08.2016 зупинено виконання ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 у справі № 522/11050/14-а, якою залишено без змін постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014, якою визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради №1268-VI від 20.09.2011 року Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 №41-VI Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси, на підставі якого була видана довідка про нормативно-грошову оцінку.

У подальшому відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2017 відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради №1268-VI від 20.09.2011 року Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 № 41-VI Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду визнано нечинною постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2017 та закрито провадження у справі №522/11050/14-а.

Отже, рішення Одеської міської ради № 1268-VI від 20.09.2011 року Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 № 41-VI Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси вважаються чинними на момент спірних правовідносин.

Таким чином, доводи позивача про те, що земельний податок за вказану земельну ділянку розрахований на підставі недійсної НГО є необґрунтованими, що також узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2023 року, висловленими під час перегляду даної справи № 815/3972/16.

Щодо обґрунтованості визначеного позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням земельного податку у сумі 207 727,56 грн., то судом встановлено наступне.

Згідно з розрахунком земельного податку за 2016 рік за земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 сума земельного податку становить 207 727,56 грн. = 2320,0 кв. м. х 1667,54 грн. х 1,249 х 1,433 х 3%, де:

- 2320,0 кв.м. площа земельної ділянки, на яку нараховувався податок;

- 1 667,54 грн. нормативна грошова оцінка 1 кв. м. земельної ділянки згідно довідки ГУ Держземагенства в Одеській області № 1027 від 17.04.2012 р., та з урахуванням базової вартості 1 кв.м. землі згідно рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 № 41-VI Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеса веденого в дію з 01.01.2011 року ( а.с. 61).

- 1,249 коефіцієнт індексації НГО землі за 2015 рік, а саме: 1667,54*1,249=2082,76 грн.

- 1,433 коефіцієнт індексації НГО землі за 2016 рік, а саме: 2082,76*1,433= 2984,60 грн.

- 3 % ( пункт 3 « землекористувачі ( юридичні та фізичні особи), які використовують земельні ділянки без належним чином оформлених документів на право користування земельною ділянкою, за винятком власників земельної ділянки» додатку до рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 року № 6762-УІ Про встановлення ставок земельного податку в м. Одеси )

Отже, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність розрахунку розміру податку, нарахованого позивачу за земельну ділянку за вказаним спірним рішенням.

Натомість, позивачем не надано доказів на спростування вказаного розрахунку суми земельного податку, як користувач земельної ділянки без оформлення документу, що посвідчує право на земельну ділянку.

Таким чином суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № 39-1303 від 12.05.2016 р. є правомірним, а тому відсутні підстави для його скасування.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № 38-1303 від 12.05.2016 р., яким визначено суму податкового зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 15 286,65 грн., то суд вказує про таке.

Як убачається з розрахунку земельного податку ОСОБА_1 , сума земельного податку в розмірі 15 286,65 грн. нарахована за 2016 рік, з урахуванням площі земельної ділянки 167,0 кв.м., НГО за 1 кв. м. 1704,77 грн., НГО с Кф ( 2015, 2016 р.) 3 051,23 грн., 3 % від НГО ( згідно рішення ОМР № 6762- VI від 10.06.2015 р.). Підстава нарахування землекористувачі ( юридичні та фізичні особи), які використовують земельні ділянки без належним чином оформлених документів на право користування земельною ділянкою, за винятком власників земельної ділянки. ( а.с. 55)

У відзиві на позов відповідач вказує, що за даними інформаційно - комунікаційної системи ДПС фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) знаходилась на обліку, як землекористувач земельних ділянок, зокрема, за адресою: АДРЕСА_2 з 28.08.2007 по 03.07.2016, площею 0,0167 га.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 23.08.2016 за критеріями пошуку «фізична особа», «код рнокпп НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_2 , від 28.02.2007, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, Позивачка 03.03.2007 року набула права власності на нежитлове приміщення площею 167,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 . ( а.с. 57)

Щодо наявного у справі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22 квітня 2016 року, то за умовами вказаного договору ОСОБА_1 (продавець) передала у власність ОСОБА_2 (покупець) нежитлове приміщення підвалу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення за № 18 загальною власністю 91,6 кв.м. Зазначене нежитлове приміщення підвалу належить Продавцю на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_3 , від 11.06.2009 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради. ( а.с. 75-76).

Отже, вказаний договір стосується іншого об`єкту нерухомого майна, яке належало позивачу на праві власності, зокрема, приміщення за № 18 загальною власністю 91,6 кв.м. за аналогічною адресою, а тому не приймається судом до уваги при вирішенні даних спірних правовідносин.

Ухвалою суду від 07 березня 2023 року, зокрема, було зобов`язано ОСОБА_1 надати суду належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують або спростовують факт перебування у її власності нежилі приміщення (їх частини) та з якого саме часу, чи використовувалися такі приміщення у господарській діяльності позивача.

Проте, на виконання даної ухвали суду позивачем не надано жодних доказів, у т.ч. доказів на підтвердження проведення господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення під № 18.

Суд вказує, рішенням Одеської міської ради Про встановлення ставок земельного податку в м. Одесі від 10.06.2015 № 6762-VI встановлено ставки земельного податку, зокрема у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі власниками вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень, розташованих в житлових будинках, які використовують дані приміщення для ведення підприємницької діяльності.

Оскільки позивачем не наведено та підтверджено проведення господарської діяльності за вказаною адресою, то суд вважає, що відповідачем правомірно застосований пункт 3 « землекористувачі ( юридичні та фізичні особи), які використовують земельні ділянки без належним чином оформлених документів на право користування земельною ділянкою, за винятком власників земельної ділянки» додатку до рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 року № 6762-УІ Про встановлення ставок земельного податку в м. Одеси, яким також визначена ставка земельного податку, зокрема у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі ( а.с. 69).

Щодо обґрунтованості визначеного позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням земельного податку у сумі 15 727,56 грн., то судом встановлено наступне.

Згідно з розрахунком суми земельного податку за 2016 рік за земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 становить 15 727,56 грн. = 167,0 кв. м. х 1704,77 грн. х 1,249 х 1,433 х 3%, де:

- 167,0 кв.м. площа земельної ділянки, на яку нараховувався податок;

- 1704,77 грн. нормативна грошова оцінка 1 кв. м. земельної ділянки при застосуванні локальних коефіцієнтів, Кф=2,5 ( землі комерційного використання) та індексації з дати проведення грошової оцінки станом на 01.01.2013 р. згідно довідки ГУ Держземагенства в Одеській області № 1146 від 01.10.2013 р., з урахуванням базової вартості 1 кв.м. землі згідно рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 № 41-VI Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеса веденого в дію з 01.01.2011 року ( а.с. 72).

- 1,249 коефіцієнт індексації НГО землі за 2015 рік, а саме: 1667,54*1,249=2082,76 грн.

- 1,433 коефіцієнт індексації НГО землі за 2016 рік, а саме: 2082,76*1,433= 2984,60 грн.

- 3 % ( пункт 3 « землекористувачі ( юридичні та фізичні особи), які використовують земельні ділянки без належним чином оформлених документів на право користування земельною ділянкою, за винятком власників земельної ділянки» додатку до рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 року № 6762-УІ Про встановлення ставок земельного податку в м. Одеси )

Доказів на спростування вказаного розрахунку суми земельного податку, як користувача земельної ділянки без оформлення документу, що посвідчує право на земельну ділянку, позивачем до суду не надано.

Отже, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність розрахунку розміру податку, нарахованого позивачу за земельну ділянку за податковим повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № 38-1303 від 12.05.2016 р., а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

VII. Висновок суду.

Одним із принципів адміністративного судочинства є диспозитивність (від лат. dispono - розпоряджаюся). Цей принцип знаходить свій прояв у тому, що надає особам, які беруть участь у справі, можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Реалізацією цього принципу є самостійне вирішення позивачем питання, чи звертатися до суду з позовом взагалі, з наступним визначенням підстав, змісту і обсягу позовних вимог, а після винесення судом рішення у справі - окремо вирішувати питання, чи оскаржувати такі судові рішення в апеляційному чи касаційному порядку, у якому обсязі та з яких підстав здійснювати таке оскарження. Суд як незалежний орган не може ініціювати провадження чи навіть захищати права особи без відповідного звернення такої особи.

Частиною 1 ст. 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

VIII. Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, підстави для стягнення сплаченого ним судового збору з відповідача згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, а відповідачем не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна

.