Справа № 697/606/24
Суддя: Скирда Б. К.
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 697/606/24
провадження № 2-а/697/6/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря с/з Васянович Ю.В.,

представника позивача адвоката Гончарука А.В.,

представника відповідача Колєснік Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі також ГУ НП в Черкаській області, відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначив, що 16.03.2024 близько 21:00 год. працівником поліції ВП №1 ГУ НП в Черкаській області в селі Степанецьке Черкаського району Черкаської області відносно ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 126 КУпАП, серія ББА № 328130.

Відповідно до винесеної постанови, позивач винний у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Як зазначено в постанові, позивач 16.03.2024 в селі Степанецьке Черкаського району Черкаської області, здійснював рух на транспортному засобі, при цьому не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування, чим на думку працівника поліції порушив п.п. 2.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивачу поставлено в обов`язок сплатити штраф у розмірі 425 грн. з послідуючим збільшенням у разі його несплати у 15-денний термін в сумі 850 грн.

Позивач вважає, що винесена відносно нього вищезазначена постанова є протиправною та підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

16.03.2024 в період часу 18:00 00:00 год. позивач будь-якими транспортними засобами не керував. Перевірити документи у позивача як водія транспортного засобу за таких обставин будь-який працівник поліції не міг. Будь-хто з ідентифікаційними даними працівника поліції ВП № 1 ГУ НП в Черкаській області, такі обставини позивачу не відомі, будь-хто з працівників поліції позивача під час керування транспортним засобом 16.03.2024 у зазначений час не зупиняв, не затримував та будь-яких процесуальних документів не складав.

Крім того, зміст постанови про притягнення до адміністративної відповідальності взагалі не відповідає змісту норми права, тобто у винуватість особі ставиться у провину кваліфікуючі дані, які повністю не збігаються зі змістом та диспозицією ст. 126 КУпАП та відсутнє відповідне дослідження обставин справи у відповідності до вимог ст. 280 КУпАП.

За таких обставин, позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки розгляд справи був проведений за його відсутності. Факти, викладені у постанові не відповідають дійсності.

Також, при винесенні постанови інспектором не ознайомлено особу відносно якої в дійсності було винесено постанову з правами, визначеними ст. 268 КУпАП, що є грубим порушенням, та тільки даний факт вже може бути підставою для скасування постанови. Позивач не підписував постанову та не надавав пояснення.

Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ББА № 328130 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, як незаконну та стягнути судові витрати.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.03.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.11).

04.04.2024 від Головного управління Національної поліції в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову ОСОБА_1 представник відповідача просить відмовити повністю.

Зазначили, що відповідно до п. 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення; …

Відповідно до п. 2.4 «а» ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

За змістом ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення може підтвердити правомірність накладення адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, а саме записи технічних приладів та засобів, на підставі яких інспектором зроблено висновок про вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Так, з наданих відповідачем до відзиву доказів вбачається, що 16.03.2024 о 20:49 год., у с. Степанецьке, позивач здійснював рух на транспортному засобі, а саме на автомобілі Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування відповідної категорії. На вказане місце поліцейські прибули за викликом гр. ОСОБА_2 , який повідомив про неадекватну поведінку водія автомобіля, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який наразі зупинився біля церкви в с. Степанецьке, Канівського району. Прибувши на місце виклику, поліцейськими було виявлено вказаний в повідомленні транспортний засіб Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився в кюветі. При цьому, водій транспортного засобу Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який і є його власником, мав ознаки сильного алкогольного сп`яніння (мав мляву мову, хитку ходу, ледь тримався на ногах та неодноразово падав на землю). Факт керування транспортним засобом саме позивачем підтверджено матеріалами справи, а також не заперечувалось позивачем при проведенні перевірки за вищезазначеним викликом. Також, свідки, які опинились на місці виклику та зафіксовані відеозаписом, спочатку намагалися ввести поліцейських в оману, вказавши, що не позивач був за кермом вищезазначеного автомобіля, однак, поліцейські попередили їх про відповідальність за неправдиві покази, підтвердили, що саме позивач керував автомобілем. На неодноразове прохання поліцейських надати їм посвідчення водія, позивач його так і не надав. Навіть після того, як поліцейськими повідомлено позивачу, що його буде притягнуто до адміністративної відповідальності, якщо він не надасть посвідчення водія, останній так його і не надав. Позивачу була надана можливість надати пояснення, однак останній, окрім того, що підтверджував, що саме він був за кермом, більше нічого пояснити не зміг.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності (а.с.23-31).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Гончарука А.В.

Представник позивача адвокат Гончарук А.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та просив задовольнити з викладених в позовній заяві підстав.

Представник відповідача ГУ НП в Черкаській області Колєснік Н.І. в судовому засіданні щодо позовних вимог ОСОБА_1 заперечила та просила в їх задоволенні відмовити з викладених у відзиві на позовну заяву підстав.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії ББА № 328130 від 16.03.2024 у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с.6).

Як вбачається з вказаної постанови, складеної відносно ОСОБА_1 , 16.03.2024 о 20 год. 49 хв. в с. Степанецьке водій здійснював рух на транспортному засобі, при цьому не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1.а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідача, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі про порушення правил дорожнього руху, визначених ч. 1 ст. 126. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів та підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон).

Згідно з пп. а) п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З наявних у матеріалах справи відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, які надані представником відповідача до відзиву на адміністративний позов, судом встановлено, що 16.03.2024 на місці оформлення працівниками поліції місця ДТП, ОСОБА_1 на неодноразові вимоги працівників поліції не було пред`явлено посвідчення водія на право керування відповідної категорії. При цьому, водій транспортного засобу Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який і є його власником, мав ознаки сильного алкогольного сп`яніння (мав мляву мову, хитку ходу, ледь тримався на ногах та неодноразово падав на землю). Факт керування транспортним засобом позивачем не заперечувалось. Також, свідки, які були присутні на місці оформлення ДТП та зафіксовані відеозаписом, спочатку вказували на те, що не позивач був за кермом вищезазначеного автомобіля, однак, в подальшому поліцейські, попередивши їх про відповідальність за неправдиві покази, підтвердили, що саме позивач керував автомобілем. На неодноразове прохання поліцейських надати їм посвідчення водія, позивач його так і не надав. Навіть після того, як поліцейськими повідомлено позивачу, що його буде притягнуто до адміністративної відповідальності, якщо він не надасть посвідчення водія, останній так його і не надав. Позивачу була надана можливість надати пояснення, однак останній, окрім того, що підтверджував, що саме він був за кермом, більше нічого пояснити не зміг.

Порушень порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача, судом не встановлено.

Відповідно до статті 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином, відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, подані відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, є належними доказами того, що позивач керував транспортним засобом, та не надав працівникам поліції посвідчення водія відповідної категорії.

При цьому суд зауважує, що не зазначення у постанові про накладення адміністративного стягнення документа, на підставі якого посадовою особою встановлено особу позивача, також не є підставою для скасування постанови, оскільки відповідно до пункту 4 бланку постанови, такий реквізит як документ зазначається за його наявності, що не виключає інші шляхи встановлення особи за допомогою альтернативних засобів, у тому числі інформаційно-комунікаційних систем.

Щодо доводів представника позивача про порушення порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з огляду на не ознайомлення його з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, та ненадання можливості ознайомитися з матеріалами справи та подати клопотання, оскільки відповідно до ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Така категорія адміністративних справ має певні особливості розгляду, та розглядається одразу на місці вчинення правопорушення та виявлення факту події, яку уповноважена посадова особа інкримінує як правопорушення. Тобто водій, якого звинувачують у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має саме на місці розгляду справи, що передує складенню постанови про накладення адміністративного стягнення, заявити будь-які клопотання, у тому числі про ознайомлення з доказами (відео-, фотозаписом вчиненого правопорушення), про необхідність та бажання скористатися правовою допомогою, надати пояснення (усні, письмові) щодо власної версії обставин справи.

Між тим, з досліджених у судовому засіданні відеозаписів судом встановлено, що на неодноразові прохання поліцейських надати їм посвідчення водія, позивач його так і не надав. Навіть після того, як поліцейськими повідомлено позивачу, що його буде притягнуто до адміністративної відповідальності, якщо він не надасть посвідчення водія, останній так і не надав його. Позивачу була надана можливість надати пояснення, однак він, крім підтверджень, що саме він був за кермом, більше нічого пояснити не зміг. Жодних клопотань, зокрема щодо ознайомлення з матеріалами справи або залучення захисника не заявляв.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17 не спростовує здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, в даному випадку, основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

А відтак не є достатньою та єдиною підставою для скасування спірної постанови не роз`яснення позивачу його прав, визначених ст. 268 КУпАП.

У постанові Верховного Суду у справі № 825/2328/16 від 22.05.2020 викладений висновок про те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact).

Разом з тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

При цьому, суд критично ставиться до доводів представника позивача про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки такі доводи спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються та зводяться до намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення.

При складанні оскаржуваної постанови поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, отже правові підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати зі сплати судового збору належить віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 139, 229, 241-246, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 21.05.2024.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Черкаській області, місцезнаходження: 18001, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, .

Головуючий Б . К . Скирда