Справа № 320/6401/20
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6401/20 Суддя першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт» (далі - Позивач, ПрАТ «МХП») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС України (далі - Офіс ВПП) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.07.2020 №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 239 959,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи документами підтверджується як фактичне придбання Позивачем та використання ним у власній господарській діяльності отриманих робіт і послуг, а відтак можливе недотримання податкової дисципліни контрагентами ПрАТ «МХП» та окремі недоліки в оформленні первинних документів не можуть мати негативних наслідків для платника податків. Також суд зауважив, що наданими первинними документами підтверджується зміна майнового стану Позивача.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, правонаступник Офісу ВПП - Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Відповідач, ЦМУ ДПС по роботі з ВПП), подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було надано належної оцінки висновкам акта перевірки і доводам Відповідача про відсутність у ТОВ «Ньюрден» об`єктивної можливості надати ПрАТ «МХП» послуги через недостатність трудових і матеріальних ресурсів та закупівлі аналогічних послуг у сумнівних підприємств. Підкреслює, що судом залишено поза увагою доводи Відповідача щодо недоліків актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо відносин з ТОВ «Айс Запоріжжя», відмінності назви послуг у податкових накладних та ненадання цим підприємством відповідей на запити контролюючого органу. Викладене, на переконання Апелянта, з урахуванням ряду правових позицій Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду, свідчить про безтоварність господарських операцій з вказаними контрагентами та, як наслідок, протиправність формування ПрАТ «МХП» даних податкового обліку.

Після усунення визначених в ухвалі від 18.03.2024 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 02.05.2024.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «МХП» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що в апеляційній скарзі відсутні аргументи, як б спростовували позицію суду першої інстанції. Підкреслює, що наявними у матеріалах справи документами підтверджується реальність господарських операцій, а окремі недоліки в оформленні первинних документів жодним чином не свідчать про безтоварність господарських операцій. Окремо зауважує, що відсутність трудових ресурсів не може безумовно свідчити про невиконання ТОВ «Ньюрден» послуг, адже останнє не позбавлене права залучати інших осіб для виконання договірних зобов`язань. Підкреслює, що правомірність складання податкових накладних підтверджується матеріалами справи, а окремі недоліки актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) не впливають на товарність господарських операцій, що підтверджується численною практикою Верховного Суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2024 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у травні - червні 2020 року працівниками Офісу ВПП на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, наказу від 21.05.2020 №518 та направлень від 28.05.2020 №254 і №255 проведено документальну позапланову перевірку ПрАТ «МХП» по декларації за березень 2020 року (реєстраційний номер від 21.04.2020) з урахуванням уточнюючих розрахунків з питань відповідності формування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.

У ході перевірки встановлено порушення Позивачем п. 198.1, 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, абз. «б» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит по декларації з податку на додану вартість за березень 2020 року на суму ПДВ 239 959 грн, що призвело до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за березень 2020 року на 239 595 грн, яка підлягає зменшенню.

Висновки перевірки зафіксовані в акті від 19.06.2020 №833/28-10-42-03/25412361 (т. 1 а.с. 32-73).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 10.07.2020 прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В4» №, яким Позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2020 року на 239 959 грн (т. 1 а.с. 27-28).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного індивідуального акту, суд першої інстанції встановив, що між ТОВ «Ньюрден» (Контрагент) і ПрАТ «МХП» (МХП) укладено договір надання послуг від 27.12.2019 №27/12 «Н» (т. 1 а.с. 101-102), за умовами якого Контрагент надає МХП послуги, передбачені у додатку №1 до даного договору, а МХП приймає та оплачує Контрагенту належним чином надані послуги.

Згідно додатку №2 до вказаного договору Контрагент надає МХП послуги з дослідження кон`юнктури ринку та вивчення громадської думки (код згідно ДКПП 73.20), реклами (код ДКПП 73.11). Документами, які підтверджують надання послуг, разом з актами приймання-передачі послуг є звіт про надані послуги (т. 1 а.с. 103).

Перелік послуг, який Контрагент зобов`язується надати, визначено у специфікації №1, що є додатком №1 до договору надання послуг від 27.12.2019 №27/12 «Н» (т. 1 а.с. 130).

На підтвердження виконання договірних зобов`язань ПрАТ «МХП» було надано копії акта здачі-приймання наданих послуг (т. 1 а.с. 129), а також звіту про надані послуги (т. 1 а.с. 138-250, т. 2 а.с. 1-56). Оплата послуг здійснена шляхом підписання угоди про залік зустрічних однорідних вимог та погашення заборгованості від 03.03.2020 №1 (т. 1 а.с. 131), що також відображено у бухгалтерському обліку (т. 1 а.с. 132-133) та підтверджується актом звірки (т. 1 а.с. 137).

Крім того, між ПрАТ «МХП» (МХП) і ТОВ «Айс Запоріжння» (Контрагент) укладено договір зберігання майна та надання послуг/виконання робіт від 04.11.2019 №411, за умовами якого Контрагент зобов`язується у встановлені строки за завданням МХП надати послуги/виконати роботи, зазначені у додатках до договору, а МХП прийняти та оплатити зазначені послуги (т. 2 а.с. 57-59).

У додатку №2 до вказаного договору визначено перелік робіт (послуг), які Контрагент надає МХП (т. 2 а.с. 60-61). Обсяг таких послуг, строк їх виконання та вартість визначені у специфікаціях (т. 2 а.с. 62, 66, 67, 68).

Факт виконання зобов`язань за згаданим договором, на переконання Позивача, підтверджується копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. 2 а.с. 69-71, 182-183), а їх оплата - копіями платіжних доручень (т. 2 а.с. 72-77, 136-140). Рух активів відображено у бухгалтерському обліку (т. 2 а.с. 135), а порядок розрахунків - в акті звірки (т. 2 а.с. 124).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 198, 200, 201 Податкового кодексу України, ст. ст. 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також практики Верховного Суду і Європейського суду з прав людини, прийшов до висновку про протиправність спірного індивідуального акту, оскільки матеріалами справи підтверджується правомірність формування даних податкового обліку підприємством.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пп. «а» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції платників податків з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Приписами пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

За правилами п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

У п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Наведені правові норми свідчать, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений та підтверджений належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість податкового кредиту первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту з податку на додану вартість, визначену постачальником, та зменшує оподатковуваний дохід на вартість товарів (робіт, послуг), визначену продавцем.

Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду. Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного Закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наявних у матеріалах справи документів суд першої інстанції правильно встановив, що ті, які подавалися ПрАТ «МХП» до суду та контролюючому органу при проведенні перевірки, містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що операції ПрАТ «МХП» з ТОВ «Ньюрден» є безтоварними з огляду на те, що останнє придбавало аналогічні наданим Позивачу послуги у ТОВ «Логістопт» та не має достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів для надання послуг, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено вище, належним чином оформленими первинними документами, у тому числі тими, обов`язковість яких визначена договором, підтверджено реальність господарських операцій між ТОВ «Ньюрден» і ПрАТ «МХП».

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Водночас, відсутність достатніх (саме на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів не може беззаперечно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань.

У постанові від 29.04.2021 у справі № 822/1865/15 Верховний Суд вказав на те, що відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.

Отже, сама по собі відсутність, за висновками перевірки, достатніх трудових і виробничих ресурсів у ТОВ «Ньюрден» не може свідчити про безтоварність господарських операцій. Тим більше, як встановлено у ході перевірки, відповідні послуги ТОВ «Ньюрден» придбавав у ТОВ «Логістопт», що вказує на необґрунтованість твердження ЦМУ ДПС по роботі з ВПП про те, що такі послуги не могли бути надані ПрАТ «МХП».

Твердження Апелянта про те, що до перевірки не було надано первинні документи, на підставі яких оформлені податкові накладні від 04.03.2020 №№72, 73, 74 та від 16.03.2020 №165, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі накладні були складені за правилом першої події - дати списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, що підтверджується копіями платіжних доручень на суму виписаних податкових накладних (т. 2 а.с. 72-77). У свою чергу наданими ПрАТ «МХП» копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) підтверджується отримання Позивачем відповідних послуг від ТОВ «Айс Запоріжжя» у періоді, який охоплювався предметом перевірки (т. 2 а.с. 69-71, 182-183).

Щодо відмінності в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) та податкових накладних, виписаних ТОВ «Айс Запоріжжя», назв наданих послуг, колегія суддів зазначає, що певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, у тому числі актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а також підтверджують фактичне здійснення таких операцій.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 380/12821/22.

З приводу аргументів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано можливе порушення податкової дисципліни контрагентами контрагентів Позивача або контрагентами останнього, що знайшло свій вияв у неподанні ТОВ «Ньюрден» звітності стосовно кількості працівників, відносини останнього з сумнівними суб`єктами господарювання, а також ненаданням ТОВ «Айс Запоріжжя» відповідей на запити ГУ ДПС у Запорізькій області, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Верховний Суд, зокрема, у постановах від 11.11.2020 №320/1147/19, від 24.11.2020 №813/3034/15, від 14.12.2021 у справі № 280/3376/19 виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Матеріали справи свідчать, що перед укладенням договорів з ТОВ «Ньюрден» і ТОВ «Айс Запоріжжя» Позивач отримував відомості про цих контрагентів, що підтверджується копіями статуту ТОВ «Ньюрден» та інших установчих документів, а також відомостями про його засновника і керівника (т. 1 а.с. 104-128), а також інформацією про трудові та виробничі ресурси ТОВ «Айс Запоріжжя» (т. 2 а.с. 78-111).

Як правильно зазначено судом першої інстанції, Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності Позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії підприємства та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, матеріалами справи підтверджується рух активів (послуг) по ланцюгу від постачальників до покупця, встановлено зв`язок між фактом придбання таких послуг і господарською діяльністю Позивача.

Наведені висновки повністю узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 22.01.2009 у справі «Булвес проти Болгарії», яке наголошує на принципі персональної відповідальності платника та неможливості втручання у право власності особи, яка, попри можливе порушення своїм контрагентом податкового законодавства, є належним отримувачем поставлених товарів чи послуг.

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постанові від 11.12.2007 у справі № 21-1376во06, де зазначив, що «у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано Відповідачем, на момент виписування податкових накладних Позивачу його контрагенти були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб`єкти підприємницької діяльності, а також платниками податку на додану вартість, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність у контролюючого органу правових підстав для зменшення ПрАТ «МХП» розміру від`ємного значення з податку на додану вартість на за березень 2020 року на 239 959,00 грн, а відтак й про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено та підписано 21 травня 2024 року.