Справа № 420/967/21
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/967/21
УХВАЛА

21 травня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Свида Л.І. розглянувши в порядку письмового провадження матеріали звіту Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 року у справі №420/967/21 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової прокуратури Південного регіону України, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення (заробітної плати) з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року в порядку та розмірах, передбачених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону провести перерахунок та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) з урахуванням проведених виплат ОСОБА_1 у період його служби на посаді прокурора відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, додержання законів при виконанні судових рішень та координації правоохоронної діяльності управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень п. 3-1 «Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, п. 2 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року №414, додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», (з урахуванням приписів примітки до цього Додатку)».

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021 року апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року змінено в його мотивувальній частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою суду від 31.05.2023 року заяву представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону в Одеській області протягом одного місяця з дати прийняття цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.

Ухвалою суду від 18.09.2023 року відмовлено Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону у прийнятті звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21, встановлено Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону новий строк подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону протягом одного місяця з дати прийняття цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.

Ухвалою суду від 27.11.2023 року прийнято поданий Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким встановлено Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Південного регіону строк в тридцять днів з дня одержання даної ухвали для подання до суду першої інстанції звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року по справі №420/967/21.

Ухвалою суду від 21.03.2024 року відмовлено Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону у прийнятті звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21, встановлено Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону новий строк подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону протягом одного місяця з дати прийняття цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.

На адресу суду 22.04.2024 року надійшов звіт Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21, відповідно до якого рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21 виконане.

На підтвердження виконання рішення суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21 відповідачем надані до суду платіжні інструкції від 28 лютого 2024 року №137 на суму 59077,25 грн., №138 на суму 1100, 82 грн., №139 на суму 13209,82 грн., а також перерахунок грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.

Представником позивача подано до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначено про те, що Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону 29 лютого 2024 року виплачено ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 59077,25 грн. 22 квітня 2024 року до суду надійшов звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21 з відповідними розрахунками, які Позивач вважає необґрунтованими та такими, що не можуть свідчити про належне виконання Відповідачем вказаного судового рішення.

Позивач не погоджується з проведеним Відповідачем перерахунком його грошового забезпечення за період з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року на виконання судового рішення у справі №420/967/21 та вважає, що відповідним судовим рішенням у справі №420/967/21 наголошено на обов`язку Відповідача проводити оплату праці ОСОБА_1 у період з 26.03.2020 по 10.09.2020 виходячи з приписів ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01 січня 2019 року).

Представник позивача зазначає, що ч. 4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» закріплено, що посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом, зокрема прокурора регіональної прокуратури - 1,2, тобто посадовий оклад Позивача у спірний період мав би становити (12 * 2102 грн.) * 1,2 = 30268,80 грн., а згідно перерахунку грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21 при проведенні відповідного перерахунку Відповідачем брався за основу посадовий оклад Позивача у розмірі 25224,00 грн., тобто як прокурора місцевої прокуратури, а не регіональної.

Судовим рішенням у справі №420/967/21 зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону при проведенні перерахунку грошового забезпечення враховувати й додаткові складові грошового забезпечення, які розраховується як відсоток посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням.

На виконання рішення суду у справі №420/967/21 Відповідачем також не враховувались положення власного наказу №1027к від 13 грудня 2019 року, яким встановлена надбавка Позивачу за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи у розмірі 70 % від його посадового окладу.

При проведенні перерахунку грошового забезпечення Позивача на виконання рішення суду у справі №420/967/21 має враховуватися й індексація грошового забезпечення, яка за своєю природою не є складовою структури заробітної плати прокурора, а є виключно механізмом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Представник позивача також зазначає, що у вересні 2020 року при проведенні розрахунку при звільненні Позивачу виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки, яка розрахована з середньої заробітної плати ОСОБА_1 визначеної таким чином, що обмежує права Позивача. При проведенні Відповідачем перерахунку грошового забезпечення, а оплата часу відпочинку є складовою грошового забезпечення Позивача, доплата компенсації невикористаної відпустки здійснена не була.

На підставі вищевикладеного, позивач просить відмовити Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону у прийнятті звіту на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21, встановити Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону новий строк для подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21, накласти на керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону штраф за невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21 у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для прийняття звіту Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд зазначає, що інститут судового контролю за виконанням судового рішення спрямований на забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, судовий контроль здійснюється судом, шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд встановив, що Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону провела перерахунок грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 , відповідно до якого позивачу нараховано на виконання судового рішення у цій справі (з урахуванням проведених виплат) 73387,89 грн., з відрахуванням ПДФО 18% та військового збору 1,5 % сума до виплати становить 59077,25 грн.

Відповідно до платіжних інструкцій від 28 лютого 2024 року №137 на суму 59077,25 грн., №138 на суму 1100,82 грн., №139 на суму 13209,82 грн. кошти були перераховані на рахунок ОСОБА_1 та до бюджету.

На підставі ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в наданому відповідачем перерахунку грошового забезпечення (заробітної плати) посадовий оклад ОСОБА_1 розраховано наступним чином: за період з 26.03.2020 року по 31.03.2020 року - 4882,06 грн.; за квітень 2020 року - 25224,00 грн.; за травень 2020 року - 25224,00 грн.; за червень 2020 року - 25224,00 грн.; за липень 2020 року - 25224,00 грн.; за серпень 2020 року - 25224,00 грн.; за період з 01.09.2020 року - 10.09.2020 року - 8408,00 грн.

З урахуванням положень додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (з урахуванням приписів примітки до цього Додатку) оклад за військовим званням позивача (старший лейтенант юстиції) розраховано наступним чином: за період з 26.03.2020 року по 31.03.2020 року - 232,26 грн.; за квітень 2020 року - 1200,00 грн.; за травень 2020 року - 1200,00 грн.; за червень 2020 року - 1200,00 грн.; за липень 2020 року - 1200,00 грн.; за серпень 2020 року - 1200,00 грн.; за період з 01.09.2020 року - 10.09.2020 року - 400,00 грн.

Відповідно до п. 3-1 «Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 надбавку за вислугу років позивачу розраховано наступним чином: за період з 26.03.2020 року по 31.03.2020 року (30% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням) - 1464,62 грн.; за квітень 2020 року (30% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням) - 7567,20 грн.; за травень 2020 року (30%, а з 07.05.2020 року - 35% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням) - 8584,30 грн.; за червень 2020 року (35% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням) - 8828,40 грн.; за липень 2020 року (35% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням) - 8828,40 грн.; за серпень 2020 року (35% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням) - 8828,40 грн.; за період з 01.09.2020 року по 10.09.2020 року (35% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням) - 2942,80 грн.

Згідно п. 2 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року №414, надбавку за таємність позивачу розраховано наступним чином: за період з 26.03.2020 року по 31.03.2020 року (15%) - 732,31 грн.; за квітень 2020 року (10%) - 2522,40 грн.

З перерахунку грошового забезпечення (заробітної плати) позивача за період з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року вбачається, що відповідачем взято за основу посадовий оклад 25224,00 грн., тобто 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2020 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (2102,00 грн.).

Згідно з ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01 січня 2019 року) посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому, судовим рішенням у справі №420/967/21 зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) з урахуванням проведених виплат позивачу за період з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» у період його служби на посаді прокурора відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, додержання законів при виконанні судових рішень та координації правоохоронної діяльності управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України, тобто на посаді прокурора регіональної прокуратури.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01 січня 2019 року) посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: прокурора регіональної прокуратури - 1,2.

Тобто, відповідачем при проведенні перерахунку грошового забезпечення (заробітної плати) позивачу за судовим рішенням у справі №420/967/21 не було враховано положення ч. 4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» щодо необхідності пропорційного розрахунку посадового окладу позивача із коефіцієнтом 1,2.

Крім того, судовим рішенням у справі №420/967/21 зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) з урахуванням проведених виплат позивачу за період з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень п. 3-1 «Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», п. 2 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року №414.

Положеннями п. 3-1 «Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», п. 2 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року №414, визначався розмір щомісячної надбавки за вислугу років та розмір компенсації у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, які розраховувалися у відсотках у т.ч. до посадового окладу.

Також, суд зазначає, що спірним питанням у справі було саме нарахування позивачу грошового забезпечення (заробітної плати), виходячи із розміру посадового окладу, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, та не застосування для обрахунку посадового окладу положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому, судовим рішенням у справі №420/967/21 встановлено, що відповідно до довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 22.02.2021 року №21/37 позивач в період з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року отримував, крім іншого, надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (70%).

Згідно з абз. 6 пп. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи прокурорам та слідчим органів прокуратури, а також іншим працівникам прокуратури, які безпосередньо займаються розробленням проектів нормативно-правових актів, проводять експертизу проектів таких актів (якщо положеннями про підрозділи передбачено виконання такої роботи) - у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугу років.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що відповідачем при проведенні перерахунку та виплати грошового забезпечення (заробітної плати) позивачу за судовим рішенням у справі №420/967/21 невірно було розраховано посадовий оклад, як наслідок неправильно визначено розміри щомісячної надбавки за вислугу років та компенсації у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, та взагалі не перераховано належний до виплати розмір надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, які розраховуються у відсотках у т.ч. до посадового окладу.

Що стосується посилань представника позивача, що при проведенні перерахунку грошового забезпечення позивача на виконання рішення суду у справі №420/967/21 має враховуватися індексація грошового забезпечення та перерахунку підлягає також розмір виплаченої при звільненні компенсації за невикористані дні відпустки, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 22.02.2021 року №21/37 позивач в період з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року отримував, крім іншого, індексацію щомісячно (базовий місяць - вересень 2017 року) та грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних основних та додаткових відпусток у сумі 71993,69 грн.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Разом з цим, питання врахування індексації грошового забезпечення позивача та визначення належного до виплати розміру грошової компенсації за дні невикористаних щорічних основних та додаткових відпусток не було предметом судового розгляду справи та не стосується виконання судового рішення в даній справі, отже можуть розглядатися виключно в окремому позовному провадженні.

Кодекс адміністративного судочинства України спрямовує правосуддя в адміністративних справах саме на забезпечення реалізації права особи на ефективний судовий захист, створюючи судам всі необхідні механізми для гарантування цього.

Суд вважає за доцільне звернути увагу на положення пунктів 53-55 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень», які передбачають, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції, означає те, що судове рішення повинно бути таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу; Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту; рішення повинно бути сформульоване таким чином, щоб його можна було втілити в життя; нечітке рішення, яке можна тлумачити по-різному, підриває ефективність та надійність судового процесу.

Відтак, з метою виконання завдання адміністративного судочинства, передбаченого ч. 1 ст. 2 КАС України, щодо ефективного поновлення прав та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, саме на суд покладено обов`язок ухвалення рішення, яке відновить права такої особи у сфері публічно-правових відносин від порушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, ч. 2 ст. 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що в даному випадку ОСОБА_1 у разі незгоди з розміром виплаченої грошової компенсації за дні невикористаних щорічних основних та додаткових відпусток та неврахуванням індексації при проведенні перерахунку грошового забезпечення на виконання судового рішення у справі №420/967/21, має право звернутися до адміністративного суду з позовом в передбаченому КАС України порядку.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 КАС України.

Фактичне не виконання рішення суду, що набрало законної сили, є достатньою правовою обставиною для застосування судом заходів судового контролю.

Встановлення дійсних причин виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналіз відповідних актів законодавства та дій суб`єкта владних повноважень, здійснених та спрямованих на виконання судового рішення, перевірка їх відповідності вимогам законодавства, встановлення наявності та форми вини відповідної посадової особи, здійснюються відповідним адміністративним судом саме на стадії судового контролю за виконанням рішення.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що наданий Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону звіт не містить належних даних повного виконання судового рішення у справі №420/967/21, у зв`язку із чим суд вважає за доцільне встановити відповідачу новий строк подання звіту про виконання рішення по даній справі.

При цьому, враховуючи вчинення Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону активних дій, спрямованих на виконання судового рішення у справі №420/967/21, а саме проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення, що підтверджується наданими платіжними інструкціями від 28 лютого 2024 року №137-139 та перерахунком грошового забезпечення (заробітної плати), у суду відсутні підстави для накладення на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону штрафу за невиконання цього судового рішення.

Керуючись ст.ст. 248, 382 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону у прийнятті звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.

Встановити Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону новий строк подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону протягом одного місяця з дати прийняття цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА