Справа № 200/559/24
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2024 року Справа№200/559/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови позивачу у виплаті заборгованості з пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити виплату позивачу заборгованості з пенсії у розмірі 125742,14 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити виплату позивачу компенсації втрати частини доходу у розмірі 1367,91 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.06.2023 року у справі № 200/906/23 було здійснено повторний розгляд заяви позивача від 15.11.2022 року про перерахунок пенсії, після чого позивачу був здійснений перерахунок пенсії з 15.11.2022 року, проте виплату заборгованості з пенсії, яка виникла після перерахунку, відповідачем дотепер не здійснено.

Як вказується позивачем, розмір невиплаченої відповідачем заборгованості з пенсії за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року складає 125742,14 грн, про що свідчить зміст листа відповідача від 12.01.2024 року № 999-360/П-02/8-0500/24.

Позивач вважає дії (бездіяльність) відповідача щодо невиплати у повному обсязі пенсії за вищевказаний період - протиправними, та просить суд зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу заборгованості з пенсії за вказаний період у сумі 125742,14 грн (розмір якої не є спірним) та компенсації втрати частини доходів у сумі 1367,91 грн.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач зазначає, що у спірних правовідносинах діяв у межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законом.

Зокрема, відповідач у відзиві на позов зазначає, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.06.2023 року у справі № 200/906/23 позивачу було здійснено перерахунок пенсії, з урахуванням статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці".

Починаючи з 01.08.2023 року і по теперішній час виплата позивачеві пенсії у новому розмірі проводиться шляхом включення нарахованого позивачу місячного розміру пенсії до сформованої відомості на виплату пенсій, із подальшим зарахуванням на поточний рахунок, відкритий в банківській установі ПАТ КБ "Приватбанк".

Нарахована доплата до пенсії позивача, згідно з рішенням суду у справі № 200/906/23, за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року в загальному розмірі 125742,14 грн, як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена позивачу після отримання відповідного фінансового ресурсу.

З приводу позовних вимог про зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідач у відзиві вказує на те, що на сьогодні виплата позивачу заборгованості з пенсії за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року не відбулась, тоді як така виплата є однією з основних умов для виплати, власне, суми компенсації втрати частини доходів.

Серед іншого відповідач у відзиві зазначає, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту, а саме - зобов`язання сплатити пенсію за період 15.11.2022 року по 31.07.2023 року в загальному розмірі 125742,14 грн, є одним із способів виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.06.2023 року у справі № 200/906/23.

Водночас, наявність спеціальних правових норм КАС України (статті 382 та 383 КАС України), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову до суду.

Отже, на думку відповідача, провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, оскільки якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив, у якій він проти викладених у відзиві доводів відповідача заперечує та просить суд повністю задовольнити позов.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/559/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 03.05.2024 року відмовлено у задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у даній справі.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач у справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач у даній справі перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

15.11.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, з дати призначення.

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.11.2022 року № 63 та від 14.12.2022 року № 63 позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії на підставі його заяви від 15.11.2022 року.

Не погоджуючись із цими рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.06.2023 року у справі № 200/906/23 даний позов було задоволено частково (із застосування частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України): визнано протиправними і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.11.2022 року № 63 та від 14.12.2022 року № 63, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 15.11.2022 року № 3055, із зарахуванням до страхового стажу та спеціального (пільгового) стажу позивача вказаних у рішенні періодів та з урахуванням викладених у рішенні висновків суду.

На виконання вказаного рішення суду у справі № 200/906/23 було здійснено повторний розгляд заяви позивача від 15.11.2022 року та проведено перерахунок пенсії позивача, про що позивач був повідомлений листом відповідача від 24.08.2023 року № 16487-14898/П-02/8-0500/23, наданим у відповідь на звернення позивача від 27.07.2023 року.

Листом від 12.01.2024 року № 999-360/П-02/8-0500/24, який був наданий у відповідь на звернення позивача від 05.01.2024 року, відповідач повідомив позивача про те, що розмір заборгованості з пенсії, після її перерахунку, за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року складає 125742,14 грн, а також про те, що зазначена заборгованість із пенсії, як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена позивачу після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Вказана сума заборгованості з пенсії у розмірі 125742,14 грн підтверджується наявними у справі документами, не заперечується відповідачем та не оспорюється позивачем.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а та інших.

Судом установлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання судового рішення у справі № 200/906/23 було здійснено повторний розгляд заяви позивача від 15.11.2022 року щодо перерахунку раніше призначеної пенсії, із зарахуванням до страхового та пільгового стажу позивача вказаних у цьому рішенні суду періодів та з урахуванням викладених судом у цьому рішенні висновків.

Наведені вище обставини обумовили проведення перерахунку розміру пенсії позивача, за наслідками якого була нарахована доплата за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року в сумі 125742,14 грн, яка є заборгованістю з пенсії.

Станом на дату ухвалення цього рішення заборгованість із пенсії в сумі 125742,14 грн за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року позивачу не виплачена.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з вимогами статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили, зокрема, після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Положеннями частини 1 статті 129-1 Конституції України установлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 13 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже, після набрання законної сили рішенням суду у справі № 200/906/23 і здійснення повторного розгляду заяви позивача від 15.11.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області у відповідача, як у пенсійного органу, в якому позивач перебуває на обліку, виник обов`язок провести перерахунок пенсії позивача та виплатити позивачу заборгованість із пенсії, яка утворилася внаслідок такого перерахунку.

Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність або відсутність у позивача права на одержання призначених за законом пенсійних виплат.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Так, у рішеннях "Кечко проти України" (заява № 63134/00) і "Ромашов проти України" (заява № 67534/01) ЄСПЛ зазначив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі "Кечко проти України" ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (заява № 70297/01) і у справі "Бакалов проти України" (заява № 14201/02) ЄСПЛ також зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Таким чином, обмежене фінансування відповідача жодним чином не може впливати на право позивача на отримання пенсії у належному розмірі, у тому числі з виплатою позивачу заборгованості з пенсії, що утворилася внаслідок її перерахунку.

Викладені у відзиві доводи відповідача стосовно того, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме - зобов`язання сплатити пенсію за період 15.11.2022 року по 31.07.2023 року в розмірі 125742,14 грн, є одним із способів виконання рішення суду у справі № 200/906/23, судом відхиляються, оскільки позивачем у даній справі заявлено позовні вимоги з інших підстав та обставин, що обґрунтовують звернення до суду.

Зокрема, у справі № 200/906/23 спірним питанням було право позивача на перерахунок пенсії із зарахуванням до його трудового стажу певних періодів, тоді як спірним питанням у даній справі є право позивача на отримання заборгованості з пенсії.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не було здійснено виплату позивачеві заборгованості з пенсії за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року в сумі 125742,14 грн, яка утворилася внаслідок перерахунку пенсії.

Стосовно позовних вимог про виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у розмірі 1367,91 грн суд зазначає про таке.

За частиною 1 статті 2 КАС України судовому захисту підлягають ті права чи інтереси особи, які є порушеними, а не ті, що можливо (ймовірно) будуть порушені у майбутньому.

Резолютивна частина рішення не може містити будь-яких приписів, які прогнозують можливі порушення з боку відповідача у майбутньому та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у рішенні від 14.09.2020 року у зразковій справі № 560/2120/20.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

На сьогоднішній день відповідачем ще не здійснено виплату позивачу заборгованості з пенсії за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року в розмірі 125742,14 грн.

Зазначена виплата заборгованості з пенсії, у тому числі з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, можуть бути здійснені відповідачем у майбутньому, на виконання цього рішення суду (після набрання ним законної сили).

На даний час відсутні обґрунтовані підстави вважати, що під час виплати на користь позивача заборгованості з пенсії, з урахуванням викладених у даному рішенні висновків суду, відповідачем не буде нараховано і виплачено компенсацію втрати частини доходів.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення статті 2 КАС України, позовні вимоги в частині, що стосується зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів, є наразі передчасними та задоволенню не підлягають.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд вважає за необхідне зазначити таке.

У своїй позовній заяві позивач просить суд, серед іншого, визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо відмови позивачу у виплаті заборгованості з пенсії.

Суд зауважує, що дія - це активна поведінка, під час якої приймаються певні рішення, вчиняються певні активні дії, які змінюють існуюче (статичне) положення, а бездіяльність - це пасивна поведінка, тобто невиконання будь-яких активних дій в конкретних умовах.

У даному випадку відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача, проте не виплачено позивачу заборгованість із пенсії в сумі 125742,14 грн, яка утворилася внаслідок перерахунку, тобто відповідачем було допущено саме бездіяльність, яка полягає у невиплаті на користь позивача заборгованості з пенсії.

Також у позовній заяві позивач просить суд, зокрема, зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу заборгованості з пенсії у розмірі 125742,14 грн.

Відповідно до положень пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина та інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в даній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на викладене, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вже зазначалося судом, вказана сума 125742,14 грн є несплаченою відповідачем на користь позивача заборгованістю з пенсії за минулий період.

Отже, належним та ефективним способом захисту та відновлення порушеного права позивача буде стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості з пенсії.

Таким чином, з метою повного та ефективного захисту і відновлення порушених прав позивача, застосувавши положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року в розмірі 125742,14 грн - протиправною;

- стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості з пенсії за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року в розмірі 125742,14 грн.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із застосуванням положень частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1271,10 грн (квитанції від 23.01.2024 року та від 06.02.2024 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачем не надані.

Суд, застосувавши частину 2 статті 9 і статтю 245 КАС України, задовольнив майнову позовну вимогу щодо стягнення заборгованості з пенсії в розмірі 125742,14 грн за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року та відмовив у задоволенні майнової вимоги щодо виплати компенсації втрати частини доходів у розмірі 1367,91 грн.

Отже, з урахуванням вимог частини 3 статті 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають присудженню понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1257,42 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року в розмірі 125742 (сто двадцять п`ять тисяч сімсот сорок дві) гривні 14 копійок.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму заборгованості з пенсії за період з 15.11.2022 року по 31.07.2023 року в розмірі 125742 (сто двадцять п`ять тисяч сімсот сорок дві) гривні 14 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1257 (одна тисяча двісті п`ятдесят сім) гривень 42 копійки.

Повне судове рішення складене 03 травня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч