Справа № 200/5187/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року справа №200/5187/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року (головуючий суддя І інстанції - Галатіна О.О.) у справі № 200/5187/23 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, відповідно до якого просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури, яка полягає у нездійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015, 2016 та 2018 роки включно;

- зобов`язати Донецьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015, 2016 та 2018 роки включно.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури, яка полягає у нездійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015, 2016 та 2018 роки включно.

Зобов`язано Донецьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015, 2016 та 2018 роки включно.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати судове рішення та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016 та 2018 роки не надавалась, оскільки така категорія відпусток при звільненні не компенсується.

Апелянт посилався на практику Верховного Суду.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 виданого Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції від 10.06.2015 року.

Проходив службу з липня 2006 по жовтень 2018 на різних посадах в прокуратурі Донецької області, у тому числі в період з листопада 2014 по жовтень 2018 на посадах начальника третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області, заступника начальника першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області, слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального курівництва прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до наказу прокурора Донецької області від 30.10.2018 № 856-к позивача було звільнено з посади слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального курівництва прокуратури Донецької області за власним бажанням.

Позивачем на адресу відповідача було надано заяву від 03.06.2023 року, в якій він просив повідомити його чи надавались йому додаткові відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки, як учаснику бойових дій передбачених п.12 ч.1 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідачем на адресу позивача була надіслана відповідь від 08.06.2023 року №07-28-23 (683 вих-23) в якій, зокрема, було зазначено наступне, що учасникам бойових дій, статус яких визначений ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 днів на рік, що зафіксовано у ст.77-2 Кодексу законів про працю України та у ст.16-2 ЗУ «Про відпустки» від 15.11.1996 року. Підставою для надання вищевказаної додаткової відпустки є заява працівника з наданням копії посвідчення. Згідно з наявною інформацією за період 2015, 2016 та 2018 роки така додаткова відпустка позивачу не надавалась, за період 2017 року така відпустка позивачу була надана.

Позивачем на адресу відповідача була направлена заява від 16.08.2023 року, в якій він просив відповідача повідомити його чи виплачувалась йому при звільненні у серпні 2018 року матеріальна компенсація за неотримані в 2015, 2016 та 2018 роках додаткові відпустки як учаснику бойових дій відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідачем була надана відповідь на заяву позивача від 29.08.2023 року за №07-28-23 (1015 вих-23), в якій було зазначено наступне, що згідно з наявною інформацією за період 2015, 2016 та 2018 років позивачу додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів, як учаснику бойових дій відповідно до вимог ст. 77-2 Кодексу законів про працю України та ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР не надавалась. За 2017 рік така відпустка була надана. Згідно з вимогами ч.1 ст. 24 Закону, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону, щорічні відпустки це - основна відпустка (ст. 6 Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці ст. 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Відпустка, про яку йдеться зазначав позивач у своїй заяві, діючим законодавством не віднесена до щорічних відпусток, у зв`язку з чим, у разі звільнення працівника, право на зазначену відпустку, за неї не виплачується грошова компенсація за дні невикористаної відпустки.

Таким чином спірним питанням у даній справі є відсутність виплати відповідачем грошової компенсації позивачу за невикористані ним дні додаткової відпустки за 2015, 2016 та 2018 роки як учаснику бойових дій, що передбачені п.12 ч.1 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» при звільненні у 2018 році.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та зазначає наступне.

Відповідно до статті 82 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697), прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора; прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів; прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом; для виконання невідкладних і непередбачуваних завдань прокурори можуть бути відкликані з щорічної основної чи додаткової оплачуваної відпустки. Частина невикористаної відпустки надається прокурорам у будь-який час відповідного року чи приєднується до відпустки в наступному році з відповідним відшкодуванням непередбачуваних витрат у зв`язку з відкликанням із відпустки. Порядок такого відшкодування визначається Кабінетом Міністрів України.

Учасникам бойових дій, статус яких визначений відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За змістом п. 19 ч. 1 статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно зі статтею 12 Закону № 3551-XII, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон України «Про відпустки» установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відпустки» (далі - Закону № 504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2)додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті13,14і15цьогоЗакону); 3)творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4)соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5)відпустки без збереження заробітної плати (статті25,26цьогоЗакону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 83 КЗпП України.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

При цьому, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 360/4127/19, від 14.04.2021 у справі № 620/1487/20 та від 31.05.2021 у справі № 200/13837/19-а.

В постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року по справі №640/21771/20, суд дійшов до висновку, що позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, як учасник бойових дій, а відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити таку компенсації, якщо доказами підтверджено такі умови:

1) позивач є військовослужбовцем, учасником бойових дій;

2) позивач звільнився з військової служби;

3) позивач не використав щорічну основну відпустку за період проходження військової служби в органах прокуратури України;

4) грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за період проходження військової служби в органах прокуратури України не виплачена відповідачем;

5) позивач не використав додаткові відпустки, на які має право як учасник бойових дій, за період проходження військової служби в органах прокуратури України;

6) грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, на яку позивач мав право як учасник бойових дій, за період проходження військової служби в органах прокуратури України не нарахована та не виплачена відповідачем.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання відповідача на висновок Верховного Суду, який викладений у постанові від 31.10.2022 у справі № 241/2229/20, оскільки даний правовий висновок прийнятий в межах цивільної справи. В межах спірних правовідносин колегія суддів вважає необхідним застосувати саме правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові Верховного Суду від 07.05.2020 по справі № 360/4127/19, а також у постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19 (адміністративна юрисдикція).

Судами під час розгляду справи було встановлено, що позивач працював в органах прокуратури та ним було отримано статус учасника бойових дій у 2015 році, що підтверджується відповідним посвідченням та не заперечується відповідачем. У той же час, судом було встановлено, що позивач був звільнений з органів прокуратури у жовтні 2018 року та ним відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» була використана додаткова відпустка як учаснику бойових дій, що передбачена п.12 ст.12 вищезазначеного Закону України тільки у 2017 році, що також не заперечується відповідачем по справі.

Таким чином, позивачем не було використано щорічну додаткову відпустку передбачену п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015, 2016 та 2018 роки по 14 днів за кожний рік, тобто загалом 42 дні.

Під час звільнення зі служби із позивачем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, чого відповідачем здійснено не було.

Враховуючи відсутність нарахування та виплати відповідачем грошової компенсації за 42 дні позивачу невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015, 2016 та 2018 роки (включно), суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність відповідача та як наслідок зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015, 2016 та 2018 роки (включно).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та відновлення порушеного права позивача на отримання спірних компенсацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року у справі № 200/5187/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року у справі № 200/5187/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 травня 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць