Справа № 480/10345/23
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить:
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 №217 від 26.08.2023 «Про результати службового розслідування», згідно якого військовослужбовця ОСОБА_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення «догана» та позбавлено преміїї у розмірі 10% та додаткової винагороди за серпень 2023 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії - внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 з (адміністративно-господарської діяльності) №340 від 04.09.2023- про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень 2023 року під час дії воєнного стану.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у військової частини НОМЕР_1 на посаді начальник медичної служби-начальник медичного пункту військової частини НОМЕР_1 . 15 серпня 2023 року в військову частину НОМЕР_1 надійшла телеграма з вимогою в термін до 18.08.2023 року організувати та отримати вакцину для військової частини НОМЕР_1 в відділенні постачання військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що він отримав вищевказане розпорядження 16.08.2023 року із вказівкою командира виконати вимоги телеграми. Як стверджує позивач на його звернення командир військової частини НОМЕР_1 та наказав йому що «як тільки буде вільний автомобіль направити його до м. Суми для отримання вакцини», при цьому не вказавши якого підрозділу повинен буде цей автомобіль. З метою виконання розпорядження вищого керівництва позивач віддав наказ підлеглому йому водію-санітару медичного пункту військової частини НОМЕР_1 здійснити 18.08.2023 року поїздку у м. Суми для отримання вакцини. 18.08.2023 року така поїздка була здійснена, вакцина з дотриманням умов зберігання була 18.08.2023 доставлена в військову частину НОМЕР_1 .
22.08.2023 року позивач дізнався, що командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №326 від 22.08.2023 про призначення службового розслідування з метою з`ясування обставин порушення військової дисципліни, а саме, відправки транспортного засобу медичного пункту у м. Суми 17.08.2023 року. Підставою призначення службового розслідування став рапорт заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення ОСОБА_3 згідно якого 17.08.2023 року позивач всупереч наказу командира військової частини НОМЕР_1 відправив транспортний засіб медичного пункту до м. Суми.
Позивач стверджує, що в акті службового розслідування не встановивши в його діях правопорушення було просто зазначено, що він не виконав бойовий наказ (розпорядження) командира військової частини НОМЕР_1 про заборону вибуття автотранспорту і особового складу за межі тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , при цьому не вказано, який саме бойовий наказ (розпорядження) від якої дати , номер бойового наказу позивач не виконав, коли і ким бойовий наказ, наказ про заборону виїзду транспорта був позивачу оголошений
Позивач вважає, що порушення військової дисципліни за серпень 2023 року ним допущено не було, командир військової частини в серпні 2023 безпідставно притягнув його до дисциплінарної відповідальності «догана» та позбавив 10% премії за серпень 2023 року.
Судом відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що на підставі статті 345 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п.3.19 Інструкції про порядок використання автомобільної техніки у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 01.01.2013 №70, машини випускаються згідно з нарядом (наказом), затвердженим напередодні командиром військової частини, у технічно справному стані, із закріпленими за ними водіями, які мають документ, що посвідчує особу, і посвідчення на право керувати машиною та які пройшли передрейсовий медичний огляд і допущені до рейсу, з оформленими дорожніми листками, підписаними заступником командира частини з озброєння (начальником технічної частини, начальником автомобільної служби), і з відміткою техніка (з безпеки дорожнього руху) - начальника контрольно-технічного пункту про справний стан машин та відміткою чергового парку про дані спідометра й час випуску з парку.
Випуск машин, не передбачених нарядом (наказом), у виняткових випадках дозволяється командиром військової частини.
Таким чином, відповідач стверджує, що виїзд будь-якого транспортного засобу має здійснюватися за наказом (розпорядженням) командира. Всупереч наказу (розпорядження) командира окремого батальйону (військової частини), без погодження з іншими посадовими особами військової частини НОМЕР_1 , що відповідають за безпеку руху та експлуатацію транспорту, начальник медичної служби - начальник медичного пункту ОСОБА_1 випустив транспортний засіб для отримання вакцин. Своїми свідомими діями, дана посадова особа могла заподіяти шкоду життю та здоров`ю особового складу, який керував транспортним засобом та матеріальної шкоди у зв`язку з аварією (дорожньо-транспортною пригодою) чи поломкою транспортного засобу.
Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується та зазначає, що виконуючи наказ командира військової частини НОМЕР_1 про доставку вакцини в військову частину, він я доповідав йому про хід виконання його наказу в частині пошуку вільного автотранспорту військової частини, який міг би перевезти вказану вакцину з дотриманням усіх санітарних норм в часовий термін, який вказаний у телеграмі (18.08.2023). Наказ від командира військової частини НОМЕР_1 який позивач отримав у вечірній час 17.08.2023 року на його доповідь по результатам пошуку автомобіля був таким «як тільки буде вільний автомобіль направити його до м.Суми для отримання вакцини». Позивач стверджує, що наказ був сформований чітко та не допускав подвійного тлумачення, інших наказів від командира військової частини йому не надходило.
Відповідач своїм правом щодо надання заперечень на відповідь на відзив не скористався.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України за мобілізацією. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2022 №170 ОСОБА_1 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду начальник медичної служби - начальник медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 217 від 26 серпня 2023 року за порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 у відповідності до п. «б» ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «догана», позбавлено 10% премії за серпень 2023 та додаткової винагороди під час дії воєнного стану за серпень 2023 (а.с. 64 68).
Зазначений наказ прийнятий за результатами службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 326 від 22 серпня 2023 року.
Не погодившись із наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 217 від 26 серпня 2023 року, позивач звернувся до суду із позовом.
Суд, розглядаючи цю справу з підстав зазначених в позові та в межах позовних вимог, виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також Закон №2232 в редакції, чинній станом на час існування спірних правовідносин).
Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону №2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Також ст.3 Закону №2232, визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України та який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі по тексту Статут внутрішньої служби). Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі, зокрема, обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст.ст. 26 27, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, дія якого поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту (далі по тексту Дисциплінарний статут).
Статтями 1- 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається шляхом, зокрема: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Відповідно до ч.3 ст.5 Дисциплінарного статуту, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Згідно ст.45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно ст.84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Частиною 7 ст.85 Дисциплінарного статуту визначено, що порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок).
Пунктом 2 розділу I Порядку визначено:
- виконавська дисципліна - належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями службових обов`язків, наказів Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, командирів (начальників), доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин);
- службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом розділу II Порядку визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до п.1,3 розділу V Порядку, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Зі змісту оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 від 28.08.2023 №217 суд вбачає, що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання бойового наказу (розпорядження) командира військової частини НОМЕР_1 про заборону вибуття автотранспорту і особового складу за межі тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується рапортом від 20.08.2023 №4087 заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально психологічного забезпечення майора ОСОБА_3 , чим порушено вимоги абз.1 та 2 ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та абз.1 та 4 ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ в умовах воєнного стану (а.с. 66).
В акті службового розслідування зазначено: «В ході службового розслідування встановлено, що 18.08.2023 року знаходячись на службі та виконуючи службові обов`язки в місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 ), лейтенант медичної служби ОСОБА_1 не виконав бойовий наказ (розпорядження) командира військової частини НОМЕР_1 про заборону вибуття автотранспорту і особового складу за межі тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_3 та дав дозвіл на виїзд службового автотранспорту в м. Суми (Сумська обл.). Свої дії мотивував тим, що отримав розпорядження начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 в термін до 18.08.2023 року організувати отримання вакцини від дифтерії та правця в відділенні постачання медичної роти військової частини НОМЕР_2 ».
Також, як зазначає позивач та не заперечує відповідач, 15 серпня 2023 року в військову частину НОМЕР_1 , засобами електронного зв`язку надійшла телеграма в/х № 956 дск від 16.08.2023 за підписом начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з вимогою - командиру в/ч НОМЕР_1 в термін до 18.08.2023 року організувати та отримати вакцину для військової частини НОМЕР_1 в відділенні постачання військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 . Виконання зазначеної телеграми командиром військової частини НОМЕР_1 було доручено позивачу (даний факт також відповідачем не заперечувався).
На виконання зазначеної телеграми ОСОБА_1 17.08.2023 складена заявка на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 на отримання вищевказаної вакцини, яка була підписана командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 (а.с. 53).
Згідно письмового пояснення солдата ОСОБА_6 , начальника складу пально мастильних матеріалів ВЧ НОМЕР_3 , 17.08.2023 він здійснив заправку автомобіля медичної служби Ford Renger 6703И8, згідно потреби в кількості 50 літрів дизельного пального, дані були занесені до шляхового листа №1018 та роздавальної відомості №10 (а.с. 62, 121, 126 - 127).
Згідно письмового пояснення солдата ОСОБА_7 водія санітара медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 , він о 06 год. ранку 18.08.2023 здійснив поїздку в м.Суми у ВЧ НОМЕР_2 за розпорядженням лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 , 18.08.2023 повернувся в розташування військової частини НОМЕР_1 (а.с. 63).
Також судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2023 №140, введено в експлуатацію автомобіль FORD Ranger Super Cub, закріплено за медичним пунктом в транспортну групу експлуатації, присвоєно військовий номер НОМЕР_4 , матеріально - відповідальною особою визначено лейтенанта ОСОБА_1 (а.с. 120).
Суд зазначає, що ст.342 Розділу 10 Статуту внутрішньої служби, передбачено, що парком називається територія, обладнана для зберігання, обслуговування, ремонту і підготовки до бойового застосування озброєння, бойової та іншої техніки. Парки можуть бути постійні та польові. Польові парки створюються у разі тимчасового розташування військової частини (підрозділу) в польових умовах для кожної роти (батальйону).
Відповідно до ст.345 Розділу 10 Статуту внутрішньої служби, машини випускаються з парку згідно з нарядом, затвердженим на передодні командиром військової частини, у технічно справному стані, із закріпленими за ними водіями, які мають документ, що посвідчує особу, і посвідчення на право керувати машиною та які пройшли передрейсовий медичний огляд і допущені до рейсу, з оформленими дорожніми листками, підписаними заступником командира частини з озброєння (начальником технічної частини), і з відміткою техніка (з безпеки дорожнього руху) - начальника контрольно-технічного пункту про справний стан машин та відміткою чергового парку про дані спідометра й час випуску з парку.
Випуск машин, не передбачених нарядом, у виняткових випадках дозволяється командиром військової частини.
Також наказом Міністерства оборони України від 10.01.1995 № 10 затверджено Інструкцію про порядок використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України (у редакції наказу Міністерства оборони України від 01.01.2013 № 70) (далі - Інструкція № 70).
Пунктом 1.2 Інструкції № 70, встановлено, що ця Інструкція визначає основні заходи щодо ефективного та економного використання моторесурсів, палива дизельного, бензину автомобільного, мастильних матеріалів, спеціальних рідин, спирту (далі - пального), планування та облік використання машин в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - військових частинах), а також порядок і особливості використання машин у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України.
Відповідно до п. 3.12 Інструкції № 70, рішення на щоденне використання машин приймається командиром військової частини та оформляється нарядом на використання машин (додаток 8). Наряд на використання машин затверджується командиром військової частини на передодні використання.
Згідно п.3.19 Інструкції № 70, машини випускаються з парку за затвердженим напередодні командиром військової частини нарядом, із оформленими дорожніми листами, що мають підпис техніка (з безпеки дорожнього руху) начальника контрольно-технічного пункту про справний технічний стан машини, відмітку медичного працівника про проходження медичного огляду і допуску водія до рейсу, запис чергового парку про показання спідометра та фактичний час випуску з парку, а також за наявністю у водія посвідчення на право керування транспортними засобами відповідної категорії, відмітки у військовому квитку про проходження стажування на відповідну марку машини, технічного талону транспортного засобу з відміткою про проходження обов`язкового технічного контролю, протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу (може розміщуватися у нижньому правому куті вітрового скла транспортного засобу), а також інших документів , необхідних у випадках перевезення різних вантажів.
Отже і нормами Статуту внутрішньої служби і нормами Інструкції №70 визначено, що машини випускаються з парку згідно з нарядом, затвердженим командиром військової частини, у виняткових випадках випуск машин, не передбачених нарядом, дозволяється командиром військової частини.
Суд звертає увагу, що такий наряд видається на певний, визначений автомобіль із зазначенням в наряді його марки та номеру (додаток 8 до Інструкції №70).
З матеріалів справи суд вбачає, що 18.08.2023 випуск автомобіля медичної служби Ford Rаnger 6703И8 для поїздки в м.Суми було здійснено за розпорядженням лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 , про що також в позові зазначено самим позивачем.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутній наряд, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 на випуск автомобіля медичної служби Ford Rаnger 6703И8 18.08.2023 для поїздки до м. Суми, як і відсутні докази надання командиром військової частини НОМЕР_1 дозволу на випуск вказаного автомобіля.
При цьому, посилання позивача на те, що командиром військової частини НОМЕР_1 було йому зазначено, що «як тільки буде вільний автомобіль направити його до м. Суми для отримання вакцини», суд вважає безпідставним, оскільки це не позбавляло позивача обов`язку від отримання наряду чи дозволу на випуск саме автомобіля Ford Rаnger 6703И8, як і не позбавляла позивача такого обов`язку необхідність виконання телеграми в/х № 956 дск від 16.08.2023.
Таким чином, судом встановлено, що позивачем в порушення зазначений вимог Статуту внутрішньої служби та Інструкції №70 було надано розпорядження про випуск автомобіля медичної служби Ford Rаnger 6703И8 18.08.2023 для поїздки до м. Суми, за відсутності належним чином оформленого наряду або дозволу командира військової частини НОМЕР_1 , що на переконання суду є підставою для дисциплінарної відповідальності відповідно до норм Дисциплінарного статуту.
Разом з тим, суд зазначає, що в ході розгляду справи не знайшов підтвердження висновок відповідача про порушення позивачем бойового наказу (розпорядження) командира військової частини НОМЕР_1 про заборону вибуття автотранспорту за межі тимчасової дислокації військової частини, оскільки суду не було надано доказів прийняття командиром військової частини НОМЕР_1 такого бойового наказу (розпорядження) та оголошення його особовому складу, що в свою чергу не спростовує факт порушення позивачем зазначених вище вимог Статуту внутрішньої служби та Інструкції №70 та вчинення внаслідок цього дисциплінарного проступку.
Також суд зазначає, що відповідно до п.4 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 26.06.2018 №260, при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах: у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.
Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №217 від 26.08.2023 «Про результати службового розслідування», в частині притягнення військовослужбовця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення «догана» та позбавлення премії у розмірі 10% за серпень 2023 року є правомірним, а позовні вимоги в цій частині суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Разом з тим, суд зазначає, що п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №217 від 26.08.2023 «Про результати службового розслідування» наказано тимчасово виконуючому обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи-начальнику фінансово-економічної служби, відповідно до абз.3 п.14 розділу ХХХІV наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», лейтенанту медичної служби ОСОБА_1 не виплачувати додаткову винагороду під час дії воєнного стану за серпень 2023 року (а.с. 29).
Також відповідно до п.10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 з (адміністративно-господарської діяльності) №340 від 04.09.2023, наказано не виплачувати лейтенанту медичної служби ОСОБА_1 додаткову винагороду під час дії воєнного стану за серпень 2023 року, підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 №217 від 26.08.2023 «Про результати службового розслідування» (а.с. 33 34).
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), якою передбачено на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил, виплата додаткової винагороди.
На підставі Постанови №168, наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44, було доповнено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, новим розділом: «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» (далі Порядок №260).
Пунктом 14 розділу XXXIV Порядку №269 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які:
самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);
усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);
відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);
вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);
вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією,- за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;
добровільно здалися в полон,- з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника);
навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом),- за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство.
Як вже зазначалося судом вище, під час розгляду справи не підтвердився факт відмови позивача виконувати бойовий наказ (розпорядження), а само по собі притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності без встановлення обставин, перелічених в п.14 розділу ХХХІV Порядку №260, не є підставою позбавлення останнього виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ №168.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідачем не доведено належними та достовірними доказами факт відмови позивача виконувати бойовий наказ (розпорядження), відтак позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №217 від 26.08.2023 «Про результати службового розслідування» є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.
Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені ст. 245 КАС України, з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати п.10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 з (адміністративно-господарської діяльності) №340 від 04.09.2023 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за серпень 2023р.
Відповідно, позовні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 вчинити певні дії - внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 з (адміністративно-господарської діяльності) №340 від 04.09.2023- про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень 2023 року під час дії воєнного стану, задоволенню не підлягають.
Інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин, судом не встановлено.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.
Враховуючи, що позивач, звільнений від сплати судового збору, питання щодо його відшкодування судом не вирішувалось.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та забов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №217 від 26.08.2023 «Про результати службового розслідування».
Визнати протиправним та скасувати п.10 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 з (адміністративно-господарської діяльності) №340 від 04.09.2023.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за серпень 2023р.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек