Справа № 120/5748/24
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

20 травня 2024 р. Справа № 120/5748/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

01.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що в період з 12.11.2022 року по 31.10.2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №218 від 31.10.2023 року позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01.11.2023 року.

Вказав, що відповідачем з 12.11.2022 року по 31.10.2023 року (день виключення зі списків особового складу військової частини) проводилась виплата грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, що були визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

На переконання позивача, з 12.11.2022 року його грошове забезпечення мало встановлюватись та виплачуватись виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Крім цього, оскільки ненарахування належних сум грошового забезпечення відбулось з вини відповідача, у нього виникло право на отримання компенсації за несвоєчасну виплату належних сум грошового забезпечення, у зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 06.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.05.2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

Зокрема вказав, що розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення носить щомісячний характер, а тому твердження позивача про те, що про розмір виплачених сум грошового забезпечення він дізнався з грошового атестата №423 від 01.04.2024 року є безпідставними, оскільки у грошовому атестаті зазначено суми, що належать при звільненні.

Крім цього зазначив, що законодавство чітко розрізняє "грошове забезпечення при звільненні" та "щомісячне грошове забезпечення", оскільки вони відрізняються датами отримання та розмірами, а тому, на думку представника відповідача, у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню положення статті 233 КЗпП України щодо тримісячного строку звернення до суду з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні.

Враховуючи викладене, просив суд залишити адміністративний позов без розгляду.

Визначаючись щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В свою чергу, частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 КАС України обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, які регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом розгляду даної справи є розмір грошового забезпечення позивача за період з 12.11.2022 року по 31.10.2023 року (день виключення зі списків особового складу військової частини), який, на його думку, має обраховуватись виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Суд вважає за необхідне зазначити, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір нарахованого грошового забезпечення та з яких складових воно складається, як обраховане та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових.

Згідно з пунктом 8 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 від 07.06.2018 року, щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення виплачується в поточному місяці за минулий.

Отже, у день виплати грошового забезпечення військовослужбовцю він вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів на отримання належного розміру грошового забезпечення у попередньому місяці. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових грошового забезпечення звернулась до військової частини із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від військової частини відповіді на подану нею заяву.

Тобто, отримавши грошове забезпечення в грудні 2022 року позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів на отримання належного розміру грошового забезпечення за листопад 2022 року. При цьому, суд враховує, що позивач, мав реальну можливість перевірити правильність розміру нарахованого грошового забезпечення за листопад 2022 року, однак не виявив зацікавленість щодо розміру такого грошового забезпечення.

При цьому, суд наголошує, що невиплата працівникові належних сум грошового забезпечення є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може звернутись до суду з вимогою про виплату належного йому грошового забезпечення як і під час проходження служби, за кожен місяць окремо, так і визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення правовідносин з працедавцем, яким в даному випадку, є день виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що строк звернення до суду військовослужбовців з вимогою про виплату належного грошового забезпечення під час проходження служби та у випадку звільнення з військової служби регулюються різними положеннями Закону.

Так, спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо проходження військової служби є місячний строк, встановлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Натомість, положеннями статті 233 КЗпП України встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

З`ясувавши предмет спору та положення Закону, якими регулюються спірні правовідносини, суд вважає, що в даному випадку, мало місце триваюче правопорушення на одержання позивачем належного розміру грошового забезпечення у період з 12.11.2022 року по 31.10.2023 року, яке (триваюче правопорушення), в силу положень пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, припинилось у день виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, а саме 01.11.2023 року.

Тобто, 01.11.2023 року це встановлений законом кінцевий строк, до якого міг бути здійснений перерахунок та виплата належного, на думку позивача, грошового забезпечення і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована та виплачена.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що трьох місячний строк звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 01.11.2023 року (день виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення)

Натомість, до суду позивач звернувся 01.04.2024 року, тобто з пропуском строку визначеного положеннями статті 233 КЗпП України, не надавши при цьому заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

При цьому, суд вважає, що в даному випадку, отримання позивачем грошового атестата від 01.04.2024 року не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, оскільки, як зазначено судом вище, грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує.

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Однак, в порушення зазначених вище положень, до матеріалів позовної заяви не додано клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

Отже, позивачу необхідно подати заяву із зазначенням поважних причин пропуску строку на звернення до суду, до якої надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини.

Згідно частини 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частина 13 статті 171 КАС України визначає, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

З огляду на викладене вважаю, що питання залишення позовної заяви без розгляду, можливо вирішити лише з дотримання положень частини 13 статті 171 КАС України, а тому дану позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, за наявності інших підстав для його поновлення.

Керуючись ч. 13 ст. 171, ст.ст. 248, 256 КАС України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Надати позивачу 5-денний строк, з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої у відповідності до статті 167 КАС України, із наданням відповідних доказів поважності причин пропуску такого строку.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Дончик Віталій Володимирович