Справа № 526/4110/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 р. Справа № 526/4110/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 11.03.2024 (суддя Максименко Л.В., вул. Лесі Українки, 6, м. Гадяч, Полтавська область, 37300) по справі № 526/4110/23

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АА № 00012273 від 21.07.2023,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Гадяцького районного суду Полтавської області із позовною заявою, в якій просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АА № 00012273 від 21.07.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанова винесена на неналежну відповідальну особу, оскільки його транспортний засіб переданий у тимчасове користування іншій особі (юридичній особі TOB «МАРАНС»), а відтак, враховуючи вимоги ч.1 ст.14-3 КУпАП - відповідальною особою має бути директор юридичної особи ТОВ «МАРАНС» - ОСОБА_2 . Окрім того, відповідач не врахував категорію та тип транспортного засобу та причепу, що призвело до хибного обрахування гранично допустимих показників осьових вагових параметрів. Відповідач обрахував нормативно - допустиме навантаження 40 т, в той час як мав би обрахувати як 42 т. Відповідач хибно обрахував відстань між осями, що вплинуло на правильність обрахування навантаження на строєну вісь. Реальна відстань - 1310 м, відповідачем обраховано 1300 м. Відповідач не зазначив у спірній постанові інформацію, яка є провідною у встановленні об`єктивної істини та визначення вини особи, а саме в спірній постанові відсутні відомості про причеп, що унеможливлює здійснення коректного обрахування нормативно дозволеної маси. Крім того, спірна постанова АА № 00012272 від 21.07.2023 року сама по собі є нікчемною, оскільки була винесена із порушеннями ст. 283 КУпАП, Порядку 1174 від 27.12.2019 та Інструкції № 512 від 27.09.2021.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 11.03.2024 по справі № 526/4110/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги послався на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Вказує, що відповідачем під час винесення спірної постанови АА № 00012273 від 21.07.2023 не було враховано, що транспортний засіб за своєю категорією є двовісним автомобілем (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метрів. Зазначає, що вимоги щодо граничного допустимого навантаження на осі транспортного засобу для контейнеровозів, які визначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України не були враховані відповідачем. Так, згідно із даними позивача, належний йому транспортний засіб має відстань між осями причепу 1310 м, а не 1300 м як стверджує відповідач. Також не погоджується із зазначеними у спірній постанові АА № 00012273 від 21.07.2023 показниками вимірювання відстані між осями, так як технічні характеристики та модифікація обладнання, через яке проїжджав великоваговий транспортний засіб, не передбачає точне вимірювання відстані між осями. Посилається на те, що цей пристрій призначений (згідно із технічним регламентом) лише для вимірювання навантаження (загальні та осьові), але не вимірювання відстані між осями. Також послався на те, що суд першої інстанції у своєму рішення від 11.03.2024 залишив поза увагою ключовий документальний доказ, який доводить, що відстань між строєними осями причепу FRUEHAUF, державний номерний знак НОМЕР_1 становить 1,33 м, а саме висновок експертизи за № 1489 від 29.02.2024, який зроблено Національним науковим центром «Інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України. Так, 23.02.2024 позивач звернувся із заявою до Національного наукового центру «Інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса» для того, щоб провести експертне дослідження та обрахувати дійсну відстань між строєними осями причепу марки Fruehauf модель ТХ 34 CS державний номерний знак НОМЕР_2 , а 29.02.2024 р. посадовими особами Національного наукового центру «Інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса» було надано експертний висновок № 1489 від 29.02.2024, в якому підтверджено, що відстань між строєними осями причепу марки Fruehauf модель ТХ 34 CS державний номерний знак НОМЕР_2 становить - 1 м. 33 см. На підставі цього вважає, що експертний висновок є єдиним документальним доказом, в якому відображується реальна відстань між осями причепу, так як в будь-якій іншій технічній документації та причіп, така інформація відсутня. У зв`язку з цим вважає, що доводи відповідача про точність вимірювання відстані між осями причепу в ході автоматичної фіксації, та які були безпосередньо відображені у спірній постанові АА № 00012273 від 21.07.2023 є такими, що були обраховані без врахування похибки пристрою.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 липня 2023 року головним спеціалістом відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Соколюком Л. М. винесено постанову серії АА №00012273 відносно ОСОБА_1 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має місця проживання /перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, згідно якої 07 червня 2023 року о 19 год. 21 хв., за адресою: Н-11, км. 76+702, Дніпропетровська область зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 18.480, ДНЗ НОМЕР_3 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,55% (3,02 тонн, при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн, навантаження на строєні осі транспортного засобу на 12,8 % (2,688 тонн) при дозволеному максимальному навантаженню на строєні осі 21 тонна та відстані між осями 1,3 м або менше.

Не погодившись з винесеною постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що дії Укртрансбезпеки щодо встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, винесення оскаржуваної постанови та притягнення позивача до відповідальності у виді штрафу в розмірі 17000 грн є правомірними.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII Про дорожній рух (далі Закон № 3353 XII) встановлюють ПДР України. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 21 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 21 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Частиною 2 ст. 132-1 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність у випадку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Санкція ч. 2 ст. 132-1 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Частиною 1 ст. 14-3 КУпАП визначені суб`єкти адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, якими можуть бути фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а також належний користувач транспортного засобу, за умови, що відомості про такого користувача внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Відповідно до ст. 279-5 КУпАП у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису), відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України Про захист персональних даних.

За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису), відповідні органи державної влади або місцевого самоврядування, їх посадові (службові) особи зобов`язані надати відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи вантажовідправника.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання.

У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 179-7 КУпАП відповідальна особа, зазначена у ч. 1 ст. 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Надаючи оцінку достовірності результатів вимірювання дорожніх транспортних засобів в русі та введення технічного засобу в експлуатацію, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.06.2014 року № 1314-VII "Про метрологію та метрологічну діяльність" (далі Закон № 1314-VII), засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 8 Закону № 1314-VII, у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.

Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно- правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону № 1314-VII, наукові метрологічні центри у сферах діяльності, визначених положеннями про них та нормативно-правовими актами, зокрема, проводять оцінку відповідності засобів вимірювальної техніки; проводять калібрування та повірку засобів вимірювальної техніки.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 16 Закону № 1314-VII, оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності. Порядок проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюється технічними регламентами та іншими нормативно- правовими актами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону № 1314-VII, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Пунктом 2 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 року № 163 встановлено, що дія цього Технічного регламенту поширюється на засоби вимірювальної техніки, зазначені у додатках 3-12, а саме автоматичні зважувальні прилади.

Згідно з п. 114 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, виробник наносить знак відповідності і додаткове метрологічне маркування, передбачені Технічним регламентом, і під відповідальність призначеного органу, зазначеного в п. 106 цього додатка, його ідентифікаційний номер на кожний окремий засіб вимірювальної техніки, який відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу, та застосовним вимогам Технічного регламенту.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2022 № 412 Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану (яка була чинною на момент вчинення адміністративного правопорушення) установлено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Судовим розглядом встановлено, що фіксація адміністративного правопорушення була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту WIM 78, WAGA-WIM35, зав. № 16, номер свідоцтва про повірку технічного засобу № UA.TR. 113-0619/11F-22, № 0695/11F 22, дійсне до 26.12.2023 р. Відповідно до наданих суду матеріалів автоматичної фіксації адміністративного правопорушення встановлено, що технічним приладом зафіксовано транспортний засіб: MAN TGX 18.480, державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом, марки FRUEHAUF, державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується фотографіями транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт та відомостями системи АРМ-аудиту.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначає Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (далі Порядок № 1174), п. 2 якого передбачено, що автоматичний пункт фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті - комплекс технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу в русі, визначених пунктом 12 цього Порядку, з одночасною його фотозйомкою, відеозаписом (за наявністю) та ідентифікацією за державним реєстраційним номером.

Відповідно до п. 7 Порядку № 1174 фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

Пунктами 11-17 Порядку № 1174 визначено, що автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.

Метадані - структуровані дані, які містять відомості про подію, зафіксовану за допомогою автоматичного пункту, характеристики зафіксованого транспортного засобу, необхідні для його ідентифікації, параметри функціонування технічних засобів автоматичного пункту, а також інші дані, необхідні для обліку, пошуку, оцінки та управління такими відомостями (п. 2 Порядку № 1174)

Метадані повинні містити дані про:

засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки);

місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати);

найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку, повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі);

фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака;

відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Крім того, процедуру оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті відповідно до покладених на них повноважень матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, визначено Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 року № 512 (далі Інструкція № 512).

Пунктом 1 Розділу ІІ Інструкції № 512 передбачено, що уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені, зокрема, ч. 2 та 3 ст. 132-1 КУпАП. Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті.

Згідно з п. 2 Розділу ІІ Інструкції № 512, уповноважена посадова особа здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення шляхом опрацювання інформаційного файлу системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, необхідного для об`єктивного розгляду справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

Пунктом 3 Розділу ІІ Інструкції № 512 передбачено, що під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Таким чином, вказаною інструкцією затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Ця форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові, в залежності від обставин вчинення порушення.

Колегія суддів зауважує, що згідно з вимогами ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Як вбачається із оскаржуваної постанови від 21.07.2023 серії АА № 00012273, в ній наявні відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання, навантаження на одиночну вісь.

При цьому, колегія суддів зауважує, що юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України

Згідно з ч. 3 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова містить необхідну інформацію, передбачену ст. 283 КУпАП, який має вищу юридичну силу по відношенню до Інструкції № 512, і саме за порушення норм КУпАП позивача притягнуто до відповідальності.

У зв`язку з цим, доводи позивача щодо невідповідності змісту постанови вимогам законодавства, є помилковими.

Також колегія суддів зазначає, що можлива причина розбіжностей між даними щодо місця вчинення правопорушення, що були отримані від автоматичного пункту, які відображені в оскаржуваній постанові з відповідними даними, зазначеними у матеріалах фотофіксації полягає у тому, що майданчик в русі є лінійним об`єктом інженерно-транспортної інфраструктури, довжина якого, разом з відповідними дорожніми знаками та бар`єрним огородженням складає близько (або більше) 200 метрів. В постанові відображено місцерозташування початку зони зважування майданчику, а в фотоматеріалах місцерозташування безпосередньо камери фотофіксації.

Судова колегія також зазначає, що можливі причини розбіжностей між характером освітлення на матеріалах фотофіксації полягають в різниці режимі роботи фронтальної та бокової камер фіксації з настанням сутінок та ввімкненням штучного освітлення. В той час, як фронтальна камера з настанням сутінок починає працювати в нічному режимі, бокова камера, за рахунок штучного освітлення, продовжує працювати в денному режимі.

Щодо доводів позивача стосовно невірного визначення суб`єкта відповідальності колегія суддів зазначає таке.

Так, із матеріалів справи встановлено, що позивач є власником транспортного засобу: MAN TGX 18.480, державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом, марки FRUEHAUF, державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 .

Згідно з положеннями ст. 14-3 КУпАП суб`єктами відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП є: 1) фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб; 2) керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, або особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи; 3) належний користувач транспортного засобу в разі, якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу.

Позивач, обґрунтовуючи вказаний довід звертає увагу, що на час вчинення адміністративного правопорушення та винесення оскаржуваної постанови транспортні MAN TGX 18.480, державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом, марки FRUEHAUF, державний номерний знак НОМЕР_2 засоби перебували у користуванні TOB МАРАНС згідно договору оренди від 09.05.2023.

Так, Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388.

Відповідно до абз. 1 п. 7, абз. 1 п. 8 Порядку № 1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Разом з тим, згідно з абз. 6 п. 16 Порядку № 1388, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

При цьому, відповідно до п. 3 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1197 від 14.11.2018 року, підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є:

1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування;

2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем;

3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом;

4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички);

5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу;

6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

Згідно з п. 21 Порядку № 1197 внесення до реєстру відомостей про належного користувача, якого визначив безпосередньо власник транспортного засобу, здійснюється у сервісному центрі МВС у присутності власника транспортного засобу (його представника за довіреністю) та належного користувача.

Пунктом 23 Порядку № 1197 передбачено, що внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, якого визначив безпосередньо власник транспортного засобу, здійснюється також через: 1) веб-додаток, розміщений на офіційному веб-сайті Головного сервісного центру МВС, шляхом заповнення електронної заяви за формою згідно з додатком 1 із застосуванням кваліфікованого електронного підпису власника транспортного засобу та належного користувача; 2) Єдиний державний вебпортал електронних послуг, шляхом заповнення електронної заяви у довільній формі, придатній для сприйняття її змісту, відповідно до відомостей, передбачених додатком 1, із застосуванням кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, електронних підписів або кваліфікованих електронних підписів власника транспортного засобу та належного користувача.

У ході судового розгляду справи встановлено, що до ЄДРТЗ відомості про користувача транспортних засобів ТОВ МАРАНС не вносились, що не заперечувалось позивачем, який також вказував про відсутність проведеної перереєстрації транспортних засобів.

Колегія суддів зазначає, що у разі невнесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу відповідальною особою за вчинення адміністративних правопорушень, зокрема передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, є саме особа, за якою зареєстрований транспортний засіб, або керівник юридичної особи, за якою він зареєстрований.

Отже, враховуючи викладене колегія суддів зазначає, що за умови відсутності відомостей про належного користувача у ЄДРТЗ, відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача, обґрунтовано визначено суб`єктом відповідальності особу, за якою зареєстрований транспортні засоби.

Крім того, згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 179-7 КУпАП відповідальна особа, зазначена у ч. 1 ст. 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Втім, наявність наведених підстав для звільнення позивача від відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП судовим розглядом не встановлена, відповідних доказів позивачем не надано.

Таким чином, враховуючи викладене та беручи до уваги відсутність доказів про внесення до ЄДРТЗ відомостей про належного користувача транспортного засобу ТОВ МАРАНТ, колегія суддів дійшла висновку про те, що саме позивач є суб`єктом відповідальності за вказане адміністративне правопорушення.

Що стосується доводів позивача щодо розрахунку відсоткового значення перевищення габаритних норм транспортного засобу з урахуванням допустимої похибки вагового комплексу, колегія суддів зазначає таке.

Процес системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті здійснюється в автоматичному режимі, що включає формування структурованих даних, інформаційних файлів тощо, та має як наслідок - автоматизоване формування системою проекту постанови про адміністративні правопорушення, а, відтак, і габаритно-вагові розрахунки щодо транспортного засобу здійснюються в автоматичному режимі та в подальшому застосовуються відповідною посадовою особою при прийнятті постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Як зазначалося вище, фіксація адміністративного правопорушення була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту WIM 78, WAGA-WIM35, зав. № 16, номер свідоцтва про повірку технічного засобу № UA.TR. 113-0619/11F-22, № 0695/11F 22, дійсне до 26.12.2023.

За змістом спірної постанови, зафіксовано наступні фактичні параметри транспортного засобу: кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 3620 мм, 2-3: 5760 мм, 3-4: 1300 мм; 4-5: 1300 мм; навантаження на вісь 1 - 8050 кг, 2 - 11550 кг, 3 - 9400 кг, 4 - 9750 кг; 5 - 9050 кг, загальна маса - 47800 кг. Висота - 3.958 м; ширина - 2.562 м; довжина - 14.766 м.

Отже, за змістом цієї постанови, перевищення навантаження на строєні осі транспортного засобу становило 12,8 % (2,688 тонн) при дозволеному максимальному навантаженню на строєні осі 21 тонна та відстані між осями 1,3 м або менше.

Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу: навантаження на строєні вісі 23688 кг.

При цьому, перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР України, було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, яку передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134- 1:2006, IDT) Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь. Відсоткове та натуральне значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримується з урахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає 10% щодо загальної маси транспортного засобу та 16% щодо навантаження на осі транспортного засобу.

Згідно з оскаржуваною постановою формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під часу руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами наступна: *% перевищення = ((Хфакт ? Хнорм ? похибка пристрою)/Хнорм)*100, де Хфакт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); Хнорм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР.

Похибка пристрою - регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ ОІМL R 134 - 1:2010, помножена на Хфакт при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).

Відповідно до формули проведено наступні розрахунки:

- навантаження на строєні осі транспортного засобу на 12,8.2% (2.688 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на строєні осі 21 тонна та відстані між осями 1,3 м або менше:

Розрахунок *% перевищення = ((X факт - X норм ? похибка пристрою)/Х норм)*100*% перевищення = ((28200 кг - 21000 кг) -16%* 27750 кг)/ 28200 кг)*100 =12,8%.

Отже, перевищення нормативних параметрів, визначених п. 22.5 ПДР України, встановлено із врахуванням похибки вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортного засобу на ділянці автомобільної дороги.

Що стосується доводів позивача про недостовірність даних автофіксації, оскільки автоматичним пунктом зафіксовано фактичну відстань між строєними осями напівпричепу 1300 мм, тоді як за твердженням позивача, дійсна міжосьова відстань становить 1310 мм, у зв`язку з чим мають застосовуватися збільшені вагові параметри навантаження на строєні осі відповідно до п. 22.5 ПДР України, а саме 24 т, а не 21 т, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_5 транспортний засіб FRUEHAUF, державний номерний знак НОМЕР_2 , є спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом для перевезення контейнерів/сипких вантажів (зернових культур) з можливістю самоскидного розвантаження.

У той же час, позивач в обґрунтування зазначених доводів посилається на технічні характеристики вантажного контейнера типу К-60.

Колегія суддів зазначає, що наказом Міністерства транспорту України від 14.01.1997 р. № 363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" (далі Наказ № 363) дано визначення н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій - контейнерів.

Наказом № 363 також наведено визначення вантажного контейнера як одиницю транспортного обладнання багаторазового використання, призначеного для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).

Отже, вантажний контейнер є не транспортним засобом, а одиницею транспортного обладнання.

Разом з тим, належних доказів на підтвердження технічних характеристик напівпричепа FRUEHAUF, державний номерний знак НОМЕР_2 , в частині фактичної відстані 1310 мм між осями, у ході судового розгляду справи не надано.

Отже, максимально допустимі вагові параметри, в даному випадку, складають 40 тон (загальна маса) та 21 тону (навантаження на строєні осі).

Також колегія суддів зазначає, що засобами автоматичного пункту було зафіксовано рух транспортного засобу з 5 осями - двохвісний автомобіль (тягач) з напівпричепом зі строєними осями. При цьому, визначено відстань між осями напівпричепу: 3-4: 1300 мм; 4-5: 1300 мм та навантаження на кожну з осей: 3 - 9400 кг, 4 - 9750 кг; 5 - 9050 кг.

З урахуванням похибки вагового комплексу, відповідно до встановленої формули розрахунку було визначено показник навантаження на строєні осі транспортного засобу 23688 кг.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху норматив навантаження на строєні осі усіх транспортних засобів, у тому числі типу контейнеровоз, в залежності від відстані між осями такого транспортного засобу та передбачає 2 вагових параметра для руху автомобільними дорогами загального значення:

21 т - у разі відстані між осями 1,3 метра або менше;

24 т - у разі відстані між осями понад 1,3 до 1,4 метра.

Отже, враховуючи результати автофіксації, відповідачем було правомірно застосовано норматив навантаження на строєні осі 21 т при відстані між осями 1,3 метра або менше, що відображено у оскаржуваній постанові.

Що стосується доводів позивача про те, що згідно Посібника з експлуатації та технічного обслуговування вагового комплексу призначеного для зважування транспортних засобів у русі та визначення навантаження на осі Q-FREE HI-TRACK TMU4, міжосьова відстань обраховується з точністю +/- 2%, у зв`язку з чим позивач вважає, що до зафіксованих в постанові показників міжосьової відстані потрібно додати величну 2%-ої похибки та отримані результати будуть свідчити про перевищення показника 1,3 м та, відповідно, необхідність застосування збільшеного вагового параметру навантаження на строєні осі 24 т, а не 21 т як вказано в оскаржуваній постанові, колегія суддів зазначає наступне.

Як вказувалося вище, визначення габаритно-вагових параметрів належного позивачу транспортного засобу, в рамках спірних правовідносин, була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту WIM 78 WAGA-WIM35, зав. № 16, а не Q-FREE HI-TRACK TMU4, та відповідно виробником цього вимірювального обладнання згідно документів сертифікації є ТОВ «Телеком Україна», а не Q-Free (Bristol) UK Limited, а тому документи щодо експлуатації вимірювального обладнання Q-FREE HITRACK TMU4 не стосуються фактичних обставин цієї справи та не можуть братися до уваги під час розгляду та вирішення даного спору.

В свою чергу, виробником вимірювального обладнання WIM 78 WAGA-WIM35, зав. № 16, передбачено іншу величину похибки вимірювання міжосьових відстаней, на підтвердження чого до матеріалів справи додавався витяг з сертифікату перевірки типу UA.TR. 113-0695-21.

Так, за даними пункту 2.1 «Технічні параметри» пункту 2 «Технічні дані» зазначений показник «Максимально допустима похибка (МДП) вимірювання міжосьових відстаней ТЗ, м», якому відповідає значення 0,03 м (або 3 см чи 30 мм).

Наведене свідчить про те, що при вимірюванні габаритно-вагових параметрів, не застосовується ніяких інших відсоткових чи абсолютних значень похибок, а тому при фіксації події, при контролі габаритів транспортного засобу відстань між осями транспортного засобу фіксується з урахуванням 0,03 метра від попередньо визначеного. Тобто, отримані дані, представлені в постанові вже є такими, що не потребують додаткових обчислень та застосування до фактичних виміряних відстаней будь-яких відсоткових показників, оскільки ця похибка є «вмонтованою» у програмне забезпечення приладу.

З огляду на зазначене, зафіксовані в оскаржуваній постанові показники відстані між строєними осями напівпричепа 3-4 та 4-5 1300 мм вказані уже із застосуванням максимальної похибки вимірювання 30 мм.

Що стосується посилання позивача на висновок експертизи за № 1489 від 29.02.2024 р., який зроблено Національним науковим центром «Інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, колегія суддів зазначає таке.

Так, на вирішення експертного дослідження поставлене наступне питання: «Зробити експертний висновок щодо визначення точної відставні між осями напівпричепа (марки Fruehauf, модель TX 34CS, державний номерний знак НОМЕР_2 ».

Згідно цього висновку, на підставі проведених досліджень напівпричепа Fruehauf TX 34 CS д.н.з. НОМЕР_2 були визначені відстані між першою та другою осями, яка дорівнює 1 м. 33 см.; другою та третьою осями 1 м. 33 см.; першою та третьою осями 2 м. 66 см.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до частин першої-третьої статті 101 КАС України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно зі статтею 102 КАС України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

На підставі частини першої статті 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні..

В постанові Верховного Суду від 12.07.2021 р. у справа № 766/12142/16-а (адміністративне провадження № К/9901/43949/18), суд касаційної інстанції зазначив, що висновок експерта може бути доказом у справі лише тоді, коли експертиза здійснена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за клопотанням сторони чи її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем до позовної заяви не надавався висновок експертизи за № 1489 від 29.02.2024, який зроблено Національним науковим центром «Інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України.

В свою чергу, позивач посилається на те, що 05.03.2024 ним було направлено цей висновок до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку, що підтверджується поштовою накладною та описом вкладення у цінний лист.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вказане поштове відправлення надійшло до суду першої інстанції лише 12.03.2024, тобто після ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі.

Зі змісту висновку від 29.02.2024 вбачається, що він підготовлений для подання до Гадяцького районного суду Полтавської області до справ № 526/2737/23, № 526/2739/23, № 526/2741/23, № 526/2743/23, № 526/2744/23 про адміністративні правопорушення за позовом ОСОБА_1 до Державної служби з безпеки на транспорті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3-5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 79 КАС України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи встановлено, що із заявою про проведення експертного дослідження позивач звернувся до ННЦ «Інститут судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України 23.02.2024, тобто до моменту ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач письмово повідомляв суд першої інстанції про його звернення до відповідної установи для проведення експертного дослідження, яке як вважав позивач, має ключове значення для об`єктивного розгляду справи.

На підставі цього, колегія суддів не приймає в якості письмового доказу наданий позивачем висновок експертизи за № 1489 від 29.02.2024, який зроблено Національним науковим центром «Інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, оскільки позивач не обґрунтував неможливість його подання у строк, що визначений законом для подання доказів та не навів обґрунтованих мотивів щодо не повідомлення (неможливості повідомлення) суду першої інстанції причин неможливості подання цього доказу.

На підставі наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 11.03.2024 по справі № 526/4110/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий