Справа № 320/33889/23
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Губської Л.В., Епель О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

02.10.2023 до Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві (надалі - ГУ ПФУ у м. Києві), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 21.08.2023 щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці у розмірі 68 відсотків суддівської винагороди працюючого судді;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 72 відсотків суддівської винагороди працюючого судді згідно довідки Верховного Суду від 07.08.2023 №168, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 04.08.2023.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно відмовлено їй у зарахуванні до стажу певні періоди її роботи, які мають зараховуватися до стажу роботи судді, що дають право на вихід у відставку та враховуються при обчисленні щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, у розмірі 68 відсотків суддівської винагороди працюючого судді; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право для призначення на посаду судді, 2 (роки) роки, визначивши загальний суддівський стаж у 31 (тридцять один) рік 8 (вісім) місяців 28 (двадцять вісім) днів; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 72 відсотків суддівської винагороди працюючого судді згідно довідки Верховного Суду від 07.08.2023 №168, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 04.08.2023; стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073.60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції зробив висновок, що до стажу роботи позивачки на посаді судді, яка дає право на відставку, підлягають зарахуванню 2 роки стажу роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право для призначення на посаду судді, а саме робота на посадах провідного юрисконсульта та судового виконавця, консультанта районного суду. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду висловлену у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 560/499/19.

Відповідач, не погодившись судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що діючим законодавством на час звернення позивача за призначенням щомісячного грошового утримання такі періоди не мають враховуватися при обрахуванні цієї виплати, внаслідок чого, апелянт вважає, що діяв в межах закону.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала: з 11 листопада 1993 року по 13 квітня 1998 року на посаді судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя; з 14 квітня 1998 року по 06 грудня 2010 року на посаді судді, заступника голови судової палати у цивільних справах, заступником голови Запорізького обласного суду (згодом Апеляційного суду Запорізької області); з 07 грудня 2010 року по 26 вересня 2018 року на посаді судді Вищого адміністративного суду України; з 27 вересня 2018 року по 13 травня 2019 року на посаді судді Київського апеляційного адміністративного суду; з 14 травня 2019 року по 03 серпня 2023 року на посаді судді Верховного суду у Касаційному адміністративному суді, секретар судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду.

Згідно розрахунку Верховного суду стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 працювала: з 11 листопада 1991 року по 26 травня 1993 рік на посаді провідного юрисконсульта Запорізького районного споживчого товариства; з 27 травня 1993 року по 10 листопада 1993 року на посаді судового виконавця, консультанта Запорізького районного суду Запорізької області (а.с.11).

Рішенням Вищої ради правосуддя № 770/0/15-23 від 03 серпня 2023 року позивачку звільнено з посади судді Верховного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку та на підставі наказу голови суду відраховано зі штату суду з 03 серпня 2023 року (а.с.7).

Зі змісту рішення Вищої ради правосуддя розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить: загальний стаж, який дає право на відставку (станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя відповідного рішення - 03 серпня 2023 року) становить 31 рік 8 місяців 28 днів, з яких: 29 років 8 місяці 28 днів - робота безпосередньо на посаді судді; 2 роки - стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

08.08.2023 позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці (а.с.13), яке було розглянуто відповідачем та прийнято Рішення 78 від 17.08.2023 (а.с.14), яким призначене позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при цьому, до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, пенсійним органом зараховано період роботи на посаді судді - 29 років 7 днів.

Отже, відповідачем не було зараховано до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання інші періоди, які підлягають зарахуванню, а саме: стаж роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право бути обраним на посаду судді (2 роки).

Вказані обставини підтверджені належними доказами, і не є спірними.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необгрунтованість апеляційної скарги відповідача і зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

В силу статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VI).

Згідно з частинами 2-3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 5 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно абз. 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

За правилами частини 1 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон України № 2453-VI) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону України № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України № 2453-VI, зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-XIІ "Про статус суддів", (далі - Закон України № 2862-ХІІ)

Відповідно до ч. 1 статті 43 Закону України № 2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 ч. 4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітраж і в України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах. Київському і Севастопольському міських судах. Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражі в у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Законом України від 12.07.2018 № 2509-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: "До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді".

Передбачені ч. 2 статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" положення щодо зарахування (перерахунку) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді застосовуються з дати набрання чинності Законом № 2509-VIII, тобто з 05 серпня 2018 року.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала: з 11 листопада 1993 року по 13 квітня 1998 року на посаді судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя; з 14 квітня 1998 року по 06 грудня 2010 року на посаді судді, заступника голови судової палати у цивільних справах, заступником голови Запорізького обласного суду (згодом Апеляційного суду Запорізької області); з 07 грудня 2010 року по 26 вересня 2018 року на посаді судді Вищого адміністративного суду України; з 27 вересня 2018 року по 13 травня 2019 року на посаді судді Київського апеляційного адміністративного суду; з 14 травня 2019 року по 03 серпня 2023 року на посаді судді Верховного суду у Касаційному адміністративному суді, секретар судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду.

Зі змісту рішення Вищої ради правосуддя від 03.08.2023 вбачається, що розрахунок стажу позивачки як судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить: загальний стаж, який дає право на відставку (станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя відповідного рішення - 03 серпня 2023 року) становить 31 рік 8 місяців 28 днів, з яких: 29 років 8 місяці 28 днів - робота безпосередньо на посаді судді; 2 роки - стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18 сформовано правовий висновок, відповідно до якого ч. 2 статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" слід тлумачити у такий спосіб, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Зазначена норма закону призвела до покращення правового становища позивача, оскільки дозволила зарахувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді.

На момент призначення позивача на посаду судді діяв Закон СРСР від 04 серпня 1989 року № 328-1 "Про статус суддів в СРСР" (далі - Закон № 328-1).

Положеннями ч.ч. 1, 2 статті 8 Закону № 328-1 встановлювалось, що народним суддею міг бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, мав вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.

За таких обставин, позивач має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше.

Вказаний висновок викладено також Верховним Судом у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 560/499/19.

Враховуючи вищевикладене, сталу судову практику, правові позиції Верховного Суду, які обов`язкові для судів інших інстанцій, колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог і не доведеність відповідача правомірності свого рішення відповідними доказами, оскільки позиція позивача ґрунтується на нормі закону і верховенстві права.

Надаючи оцінку всім іншим доводам сторін та учасників справи, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: О.В. Карпушова

Судді: Л.В. Губська

О.В. Епель