Справа № 200/838/24
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2024 року Справа№200/838/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач) та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 01.02.2024 року № 65, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області за результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 26.01.2024 року № 164;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2024 року № 164 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до страхового стажу: період роботи з 01.08.2003 року по 25.09.2003 року та період догляду за донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2004 року по 31.08.2004 року; до пільгового стажу за Списком № 2 наступні періоди: з 15.08.2002 року по 31.07.2003 року, з 01.09.2004 року по 14.09.2004 року - період роботи на посаді учня машиніста підйомних машин поверхні на період практики ДХК "Краснолиманська", 31.10.2013 року, 30.11.2013 року, 30.09.2014 року, з 26.02.2016 року по 28.02.2016 року, 30.11.2016 року, з 30.12.2016 року по 31.12.2016 року, з 27.02.2017 року по 28.02.2017 року, з 30.03.2017 року по 31.03.2017 року, 30.04.2017 року, 31.05.2017 року, з 29.06.2017 року по 30.06.2017 року, 31.08.2020 року, 31.05.2021 року, 31.03.2022 року - період роботи на посаді машиніста підйомних машин поверхні ДХК "Краснолиманська", з 13.06.2022 року по 30.09.2023 року - період роботи на посаді машиніста підіймальної машини ПрАТ "ШУ "Покровське", з 01.10.2023 року по 26.01.2024 року (день звернення із заявою про призначення пенсії ) - період роботи на посаді машиніста підіймальної машини ПрАТ "ШУ "Покровське", та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 26.01.2024 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а, відповідно до заяви від 26.01.2024 року № 164.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 01.02.2024 року на наслідками розгляду заяви від 26.01.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідачем було прийнято рішення № 65, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням на дату звернення необхідного пенсійного віку 55 років.

Як вказує позивачка, під час розгляду заяви від 26.01.2024 року про призначення пенсії та прийняття відповідного рішення до її страхового стажу не було зараховано:

- період навчання згідно з дипломом серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про початок періоду навчання, додаток до диплому не надано;

- період проходження практики з 04.05.1993 року по 04.06.1996 року, оскільки в записі про звільнення відсутні номер та дата наказу;

- період роботи з 01.08.2003 року по 25.09.2003 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані;

- період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2004 року по 31.08.2004 року, оскільки відсутні накази про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Крім того, як зазначає позивачка із посиланням на розрахунок стажу (форма РС-право), до її пільгового стажу за Списком № 2 відповідачем не було зараховано наступні періоди: з 15.08.2002 року по 31.07.2003 року, з 01.09.2004 року по 14.09.2004 року, 31.10.2013 року, 30.11.2013 року, 30.09.2014 року, з 26.02.2016 року по 28.02.2016 року, 30.11.2016 року, з 30.12.2016 року по 31.12.2016 року, з 27.02.2017 року по 28.02.2017 року, з 30.03.2017 року по 31.03.2017 року, 30.04.2017 року, 31.05.2017 року, з 29.06.2017 року по 30.06.2017 року, 31.08.2020 року, 31.05.2021 року, 31.03.2022 року, з 13.06.2022 року по 30.09.2023 року, з 01.10.2023 року по 26.01.2024 року (по день звернення із заявою про призначення пенсії).

Із зазначеним рішенням відповідача позивачка не погоджується та вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а, на підставі поданої нею заяви від 26.01.2024 року.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач, серед іншого, вказує на те, що рішення від 01.02.2024 року № 65, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, є повністю законним та обґрунтованим.

Зокрема, як зазначається відповідачем, страховий стаж позивачки на дату її звернення становив 29 років 11 днів, пільговий стаж за Списком № 2 - 17 років 6 місяців 24 дні, вік позивачки на дату звернення - 50 років.

При розгляді заяви позивачки від 26.01.2024 року до її страхового стажу не враховано:

- період навчання згідно з дипломом серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про початок періоду навчання, додаток до диплому не надано;

- період проходження практики з 04.05.1993 року по 04.06.1996 року, оскільки в записі про звільнення відсутні номер та дата наказу;

- період роботи з 01.08.2003 року по 25.09.2003 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані;

- період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2004 року по 31.08.2004 року, оскільки відсутні накази про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Оскільки на дату звернення за призначенням пенсії позивачка не досягла пенсійного віку 55 років, передбаченого положеннями пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вона не має права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вказаної норми.

При цьому, на переконання відповідача, у даному випадку до спірних правовідносин підлягала застосуванню саме норма статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не норми Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.02.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/838/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується відповідною копією паспорта серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, , місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, майдан Волі, буд. 3, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

26.01.2024 року позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою (разом із доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

01.02.2024 року за наслідками розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення № 65, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії через недосягнення на дату звернення пенсійного віку 55 років, передбаченого Законом № 1058-IV.

Як видно із вказаного рішення, при розгляді заяви позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах до страхового стажу позивачки не були зараховані:

- період навчання згідно з дипломом серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про початок періоду навчання, додаток до диплому не надано;

- період проходження практики з 04.05.1993 року по 04.06.1996 року, оскільки в записі про звільнення відсутні номер та дата наказу;

- період роботи з 01.08.2003 року по 25.09.2003 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані;

- період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2004 року по 31.08.2004 року, оскільки відсутні накази про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з даним рішенням страховий стаж позивачки склав 29 років 11 днів, пільговий стаж за Списком № 2 - 17 років 6 місяців 24 дні, вік позивачки на дату звернення - 50 років.

Відповідно до наведеного у вищевказаному рішенні висновку позивачка не має право на пенсію за віком на пільгових умовах за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV через недосягнення встановленого законодавством пенсійного віку 55 років.

Суд зауважує, що за записами у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_4 від 06.05.1993 року періодом проходження позивачкою практики на шахті " ІНФОРМАЦІЯ_3 " є період з 04.05.1993 року по 04.06.1993 року (а не період з 04.05.1993 року по 04.06.1996 року, як вказано в оскаржуваному рішенні та зазначено у позовній заяві позивачкою).

Саме цей період проходження практики, за розрахунком стажу позивачки (форма РС-право), не було зараховано відповідачем до її страхового стажу.

Разом з тим, позивачкою не заявлено жодних позовних вимог стосовно зарахування до її страхового стажу періоду проходження практики (як і періоду навчання). Тобто періоди навчання та проходження практики не є спірними у даній справі.

Як видно з наданого до справи розрахунку стажу позивачки (форма РС-право), окрім зазначених вище періодів, до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 відповідачем не були зараховані такі періоди: з 15.08.2002 року по 31.07.2003 року, з 01.09.2004 року по 14.09.2004 року, 31.10.2013 року, 30.11.2013 року, 30.09.2014 року, з 26.02.2016 року по 28.02.2016 року, 30.11.2016 року, з 30.12.2016 року по 31.12.2016 року, з 27.02.2017 року по 28.02.2017 року, з 30.03.2017 року по 31.03.2017 року, 30.04.2017 року, 31.05.2017 року, з 29.06.2017 року по 30.06.2017 року, 31.08.2020 року, 31.05.2021 року, 31.03.2022 року, з 13.06.2022 року по 30.09.2023 року, з 01.10.2023 року по 26.01.2024 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до положень абзацу 1 пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає стаття 114 Закону № 1058-IV.

Як видно зі змісту спірного рішення від 01.02.2024 року № 65, підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах стало недосягнення нею на дату звернення пенсійного віку 55 років, який передбачений положеннями пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

Суд зауважує, що саме недосягнення позивачкою необхідного віку (а не відсутність у неї необхідного стажу) на дату звернення за призначенням пенсії вказано в оскаржуваному рішенні як підстава для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Також право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється положеннями статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), однак із урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15).

За змістом пункту "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року) право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15) стаття 13 Закону № 1788-ХІІ є застосовною відносно тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі.

При цьому застосування статті 13 Закону № 1788-ХІІ не ставиться Конституційним Судом України в залежність від тривалості роботи на відповідних посадах або від періодів роботи, щодо яких виникає питання про можливість їх зарахування до пільгового стажу.

Тобто, основною умовою для застосування статті 13 Закону № 1788-ХІІ за рішенням Конституційного Суду України є те, що особа мала працювати до 01.04.2015 року на посаді, яка віднесена у встановленому порядку до Списку № 1 або Списку № 2.

Судом установлено, а відповідачем не заперечується, що до 01.04.2015 року позивачка працювала за професіями (посадами), які є віднесеними до Списків № 2, що були чинними у відповідні періоди роботи позивачки до 01.04.2015 року, та має стаж роботи, передбачений пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), що підтверджується рішенням відповідача від 01.02.2024 року № 65, розрахунком стажу позивачки (форма РС-право) та відповідними записами у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_4 від 06.05.1993 року.

Також судом установлено, що вік позивачки на дату звернення за призначенням пенсії становив 50 років, що підтверджується змістом рішення від 01.02.2024 року № 65 та записом про дату народження позивачки у паспорті громадянина України.

Таким чином, на позивачку, при визначенні її права на пенсію за віком на пільгових умовах, розповсюджується дія як Закону № 1058-IV, так і Закону № 1788-ХІІ.

Разом з цим, норми Закону № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ, як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, регулюють одне і те ж коло відносин та явно суперечать один одному, що порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, за яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги обставини справи, у цьому разі підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), як більш сприятливі для позивачки з точки зору вимог до мінімального пенсійного віку.

З огляду на викладене, оскільки позивачка працювала до 01.04.2015 року на посадах, віднесених до Списку № 2, і мала стаж роботи, визначений пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), та на дату звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку, встановленого пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), вона мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Отже, оскаржуване рішення від 01.02.2024 року № 65, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу позивачки вказані у позовній заяві періоди суд зазначає про таке.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону № 1788-ХІІ.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ (яка кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

У трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_4 від 06.05.1993 року щодо спірних періодів наявні такі записи:

- № 12: з 14.08.2002 року по 23.09.2002 року - учень машиніста підіймальних машин поверхні на період практики (ДП "ВК "Краснолиманська");

- № 13: 23.09.2004 року - була переведена машиністом підіймальних машин поверхні;

- № 14: 07.06.2022 року - звільнена за власним бажанням, згідно з частиною 1 статті 38 КЗпП України;

- № 15: 13.06.2022 року - була прийнята машиністом підіймальної машини (ПрАТ "ШУ "Покровське").

Вказані записи у трудовій книжці позивачки здійснені належним чином та не мають дефектів їх вчинення, що не заперечується відповідачем.

Записів про звільнення з останньої посади трудова книжка позивачки не містить.

Суд зауважує, що між записами № 12 та № 13 трудової книжки відсутні записи щодо звільнення позивачки з ДП "ВК "Краснолиманська". При цьому за записом № 12 позивачка була прийнята на посаду учня машиніста підіймальних машин поверхні.

Наведене свідчить про те, що у період після 23.09.2002 року, тобто після проходження курсового навчання без відриву від виробництва (посвідчення від 27.09.2002 року № 2102), позивачка продовжувала працювати учнем машиніста підіймальних машин поверхні у ДП "ВК "Краснолиманська" (що також підтверджується відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

З приводу позовних вимог про зарахування до страхового стажу позивачки зазначених у позовній заяві спірних періодів з 01.08.2003 року по 25.09.2003 року та з 01.01.2004 року по 31.08.2004 року суд зазначає про таке.

Обов`язок сплати страхових внесків за частинами 6 та 12 статті 20 Закону № 1058-IV покладений на страхувальників (тобто на підприємств-роботодавців), які є платниками таких внесків, найманий працівник не є самостійним платником цих внесків.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник (тобто підприємство-роботодавець), оскільки саме він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи (тобто працівника).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивачка не має відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до стажу позивачки, що дає право на призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), періоду роботи, який підтверджено відповідними документами (трудовою книжкою та (або) уточнюючими довідками підприємства, установи, організації).

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 482/434/17, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі № 805/3362/17-а, які відповідно до частини 5 статті 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку про те, що період роботи позивачки з 01.08.2003 року по 25.09.2003 року безпідставно не зарахований відповідачем до страхового стажу позивачки під час прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на таке, позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 01.08.2003 року по 25.09.2003 року підлягають задоволенню.

Водночас, період догляду позивачкою за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2004 року по 31.08.2004 року обґрунтовано не зараховано відповідачем до страхового стажу позивачки, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у вказаний період позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до матеріалів справи не надано.

Трудова книжка позивачки відповідних записів за цей період також не містить.

При цьому саме по собі посилання лише на факт народження дитини 26.09.2003 року, з наданням свідоцтва про народження дитини, жодним чином не свідчить про те, що у період з 01.01.2004 року по 31.08.2004 року позивачка дійсно перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги стосовно зарахування до страхового стажу позивачки періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2004 року по 31.08.2004 року задоволенню не підлягають.

З приводу позовних вимог про зарахування до пільгового стажу позивачки зазначених у позовній заяві спірних періодів з 15.08.2002 року по 31.07.2003 року, з 01.09.2004 року по 14.09.2004 року, 31.10.2013 року, 30.11.2013 року, 30.09.2014 року, з 26.02.2016 року по 28.02.2016 року, 30.11.2016 року, з 30.12.2016 року по 31.12.2016 року, з 27.02.2017 року по 28.02.2017 року, з 30.03.2017 року по 31.03.2017 року, 30.04.2017 року, 31.05.2017 року, з 29.06.2017 року по 30.06.2017 року, 31.08.2020 року, 31.05.2021 року, 31.03.2022 року, з 13.06.2022 року по 30.09.2023 року, з 01.10.2023 року по 26.01.2024 року суд зазначає таке.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії або посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується, що у зазначені вище спірні періоди позивачка працювала на посадах, які були віднесених до Списків № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно з постановами Кабінету Міністрів України, що були чинними у відповідні періоди роботи позивачки (постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, від 16.01.2003 року № 36 та від 24.06.2016 року № 461).

При цьому, як видно зі змісту розрахунку стажу позивачки (форма РС-право), більша частина періодів її роботи на посаді машиніста підіймальних машин поверхні у ДП "ВК "Краснолиманська" була зарахована до пільгового стажу позивачки за Списком № 2.

Жодного обґрунтування незарахування іншої частини періодів роботи позивачки на посаді машиніста підіймальних машин поверхні або на посаді учня машиніста підіймальних машин поверхні у ДП "ВК "Краснолиманська" (як і у ПрАТ "ШУ "Покровське", де позивачка з 13.06.2022 року по дату звернення за призначенням пенсії працювала на такій самій посаді машиніста підіймальних машин поверхні) ані в оскаржуваному рішенні відповідача, ані у наданому до суду відповідачем відзиві на позов не наведено.

Відтак, приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про те, що періоди роботи позивачки з 15.08.2002 року по 31.07.2003 року, з 01.09.2004 року по 14.09.2004 року, 31.10.2013 року, 30.11.2013 року, 30.09.2014 року, з 26.02.2016 року по 28.02.2016 року, 30.11.2016 року, з 30.12.2016 року по 31.12.2016 року, з 27.02.2017 року по 28.02.2017 року, з 30.03.2017 року по 31.03.2017 року, 30.04.2017 року, 31.05.2017 року, з 29.06.2017 року по 30.06.2017 року, 31.08.2020 року, 31.05.2021 року, 31.03.2022 року, з 13.06.2022 року по 30.09.2023 року та з 01.10.2023 року по 26.01.2024 року (тобто по день звернення із заявою про призначення пенсії) безпідставно не були зараховані відповідачем до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 під час прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на це, позовні вимоги в частині зарахування до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 вказаних вище періодів роботи підлягають задоволенню.

Щодо обраного позивачкою способу захисту порушених прав суд зазначає про таке.

У своєму позові позивачка просить суд, серед іншого, зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 26.01.2024 року (із зарахуванням до трудового стажу певних періодів) та прийняти рішення про призначення з 26.01.2024 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а, відповідно до вказаної заяви.

Тобто у позовній заяві позивачкою фактично об`єднано два, різні по своїй суті, способи захисту порушених прав (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії та зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію).

Постановляючи рішення у цій частині позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначав Верховних Суд у постановах від 26.07.2019 року у справі № 815/5485/14, від 10.09.2019 року у справі № 818/985/18, від 26.12.2019 року у справі № 810/637/18 та у інших постановах завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного суду є контроль легальності (тобто контроль за легітимністю прийняття рішень, вчинення дії або допущення бездіяльності).

Положеннями статті 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17 зазначено, що вирішення питання про призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем ще не вирішено питання про зарахування стажу.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачці пенсії задоволенню не підлягають.

Водночас, як установлено судом у цьому рішенні, позивачка має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), який містить більш сприятливі для позивачки вимоги, зокрема, із точки зору мінімального пенсійного віку для призначення пільгової пенсії.

Відповідно до положень пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина та інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в даній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на викладене, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та наведені у цьому рішенні висновки суду, з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивачки, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України і частково задовольнити позовні вимоги шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 01.02.2024 року № 65, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області за результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 26.01.2024 року № 164;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2024 року № 164 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.08.2003 року по 25.09.2003 року та до пільгового стажу за Списком № 2 періодів: з 15.08.2002 року по 31.07.2003 року, з 01.09.2004 року по 14.09.2004 року - періоди роботи на посаді учня машиніста підіймальних машин поверхні на період практики у ДХК "Краснолиманська" (після перейменування - ДП "ВК "Краснолиманська"), 31.10.2013 року, 30.11.2013 року, 30.09.2014 року, з 26.02.2016 року по 28.02.2016 року, 30.11.2016 року, з 30.12.2016 року по 31.12.2016 року, з 27.02.2017 року по 28.02.2017 року, з 30.03.2017 року по 31.03.2017 року, 30.04.2017 року, 31.05.2017 року, з 29.06.2017 року по 30.06.2017 року, 31.08.2020 року, 31.05.2021 року, 31.03.2022 року - періоди роботи на посаді машиніста підіймальних машин поверхні у ДХК "Краснолиманська" (після перейменування - ДП "ВК "Краснолиманська"), з 13.06.2022 року по 30.09.2023 року - період роботи на посаді машиніста підіймальної машини у ПрАТ "ШУ "Покровське", а також з 01.10.2023 року по 26.01.2024 року (день звернення із заявою про призначення пенсії ) - період роботи на посаді машиніста підіймальної машини у ПрАТ "ШУ "Покровське", та з урахуванням висновків суду про те, що ОСОБА_1 має право на призначення з 26.01.2024 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а, відповідно до заяви від 26.01.2024 року № 164.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із застосуванням положень частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачкою документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (квитанція № 3067-0678-3617-7169 від 12.02.2024 року).

Судовий збір було сплачено позивачкою із застосуванням коефіцієнта для пониження розміру ставки судового збору за подання цього позову згідно з частиною 3 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір".

Докази здійснення інших судових витрат позивачкою не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачкою, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Суд, застосувавши частину 2 статті 9 і статтю 245 КАС України, задовольнив пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки підлягають присудженню понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору у сумі 968,96 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", постанов Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", наказом Міністерства праці та соціальної політики України "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 01.02.2024 року № 65, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області за результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 26.01.2024 року № 164.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, майдан Волі, буд. 3) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 26.01.2024 року № 164 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.08.2003 року по 25.09.2003 року та до пільгового стажу за Списком № 2 періодів: з 15.08.2002 року по 31.07.2003 року, з 01.09.2004 року по 14.09.2004 року - періоди роботи на посаді учня машиніста підіймальних машин поверхні на період практики у ДХК "Краснолиманська" (після перейменування - ДП "ВК "Краснолиманська"), 31.10.2013 року, 30.11.2013 року, 30.09.2014 року, з 26.02.2016 року по 28.02.2016 року, 30.11.2016 року, з 30.12.2016 року по 31.12.2016 року, з 27.02.2017 року по 28.02.2017 року, з 30.03.2017 року по 31.03.2017 року, 30.04.2017 року, 31.05.2017 року, з 29.06.2017 року по 30.06.2017 року, 31.08.2020 року, 31.05.2021 року, 31.03.2022 року - періоди роботи на посаді машиніста підіймальних машин поверхні у ДХК "Краснолиманська" (після перейменування - ДП "ВК "Краснолиманська"), з 13.06.2022 року по 30.09.2023 року - період роботи на посаді машиніста підіймальної машини у ПрАТ "ШУ "Покровське", з 01.10.2023 року по 26.01.2024 року (день звернення із заявою про призначення пенсії ) - період роботи на посаді машиніста підіймальної машини у ПрАТ "ШУ "Покровське", та з урахуванням висновків суду про те, що ОСОБА_1 має право на призначення з 26.01.2024 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а, відповідно до заяви від 26.01.2024 року № 164.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, майдан Волі, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Повне судове рішення складене 03 травня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч