Справа № 953/897/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 р. Справа № 953/897/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департамента патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Колесник С.А., вул. Блюхера, 7б, м. Харків, Харківська, 61168, по справі №953/897/24

за позовом ОСОБА_1

до Департамента патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2024 ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Київського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області (надалі відповідач, апелянт, ДПП), в якому просив: визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови та поновити строк на звернення до суду; скасувати як протиправну постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30.12.2023 серії ДПО 18 № 650343; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2024 року по справі № 953/897/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову серії ДПО 18 № 650343 від 30.12.2023, винесену командиром роти № 5 батальйону № 3 УПП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_2 , про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400,00 грн, провадження у справі - закрити.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП Національної поліції України на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, посилався на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом. Вказав, що позивач отримав спірну постанову власноруч у день її складання. Послався на те, що позивач підтвердив обізнаність з винесенням спірної постанови під час його повторної зупинки під відеозапис.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які ДПП посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини, які не оспорено сторонами.

30.12.2023 командиром роти № 5 батальйону № 3 УПП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серії ДПО 18 № 650343 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Згідно з даною постановою, 30.12.2023 о 05:30 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Kangoo д/н. НОМЕР_1 по вул. Льва Ландау, буд. 143 не виконав вимогу дорожнього знаку 1.2, а також не мав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п.п. 8.4, 2.1 ПДР України.

Не погоджуючись із правомірністю винесення відповідачем постанови від 30.12.2023 серії ДПО 18 № 650343 про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Задовольняючи вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова не відповідає вимогам законодавства, оскільки, у тому числі, містить суперечливі та взаємовиключні дані. Відмовляючи у залишенні без розгляду цього позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів участі позивача у розгляді справи про адміністративне правопорушення, за результатами якої складено спірну постанову.

Колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги ДПП зводяться лише до посилання на пропуск строку звернення до суду з цим позовом, при цьому вказує на відсутність доводів апеляційної скарги по суті спору.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2022 року (адміністративне провадження № К/9901/10502/20) процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Згідно з частиною другою статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це підтверджений належними та допустимими доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів (постанова Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 420/13281/20).

Згідно з вимогами частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову не тільки заяву про поновлення цього строку але й докази поважності причин його пропуску.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 року по справі № 577/3931/16-а).

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України, відповідно до частин третьої, четвертої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду було обґрунтоване тим, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався при ознайомленні з матеріалами справи № 645/409/24.

Натомість відповідач стверджує про те, що позивач дізнався про існування спірної постанови в день її складання - 30.12.2023 та посилається на підпис позивача у спірній постанові та відеозаписи, зроблені під час зупинок позивача 30.12.2023 та 17.01.2024.

Дослідивши копії постанови від 30.12.23 (яка була складена інспектором ОСОБА_2 власноруч та, яка була надана до справи № 645/409/24) колегія суддів встановила їх суттєві розбіжності у п.6, а саме щодо дати складання та місця складання.

Так, підпис позивача міститься лише у складеному власноруч інспектором ОСОБА_2 екземплярі.

З цієї постанови вбачається, що вона складена 30.12.2023 за адресою м. Харків, вул. Салтівське шосе, 43А. Суть адміністративного правопорушення полягала в тому, що 30.12.2022 о 5:30 у м. Харків, вул. Льва Ландау, 143, позивач керував транспортним засобом та вчинив адміністративне правопорушення.

При цьому, колегія суддів враховує, що за відомостями сервісу «Google Maps» відстань між місце вчинення правопорушення (м. Харків, вул. Льва Ландау, 143) та місцем складання постанови (м. Харків, вул. Салтівське шосе, 43А) складає приблизно 5,5 км.

Отже, вказане свідчить про те, що спірна постанова складена з суттєвими недоліками.

Позивач стверджує, що не ознайомлювався зі змістом спірної постанови та не підписував її.

Стосовно наданих відеодоказів колегія суддів зазначає таке.

Відео-файл «video_2024-02-07_14-05-13.mp4» містить відеозапис руху транспортного засобу поліцейських з подальшою зупинкою транспортного засобу білого кольору, встановити його номерні знаки не вбачається за можливе. У подальшому з цього транспортного засобу виходить чоловік та до нього підходить поліцейський, після чого відео одразу завершується. Дата на відео вказана «2023/12/30», проміжок часу запису з 5:27:32 до 05:29:55.

На відео-файлі «Панарін 17.01.2024.mp4», зокрема інспектор поліції ставила питання позивачеві стосовно його обізнаності про виписування штрафу, на що останній відповів позитивно. Однак, на вказаному відеозаписі ані інспектор, ані позивач не вказують коли і за яких умов такий штраф накладався.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, надані апелянтом докази не дають підстав достеменно вважати, що позивач дійсно 30.12.2023 керував транспортним засобом Renault Kangoo д/н. НОМЕР_1 , вчинив порушення, передбачені п.п. 2.1, 8.4 ПДР України, брав участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, за результатом розгляду якої винесено оскаржувану постанову серії ДПО 18 № 650343 від 30.12.2023 та отримав копію спірної постанови.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2024 року по справі №953/897/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк