Справа № 293/402/24
Суддя: Лось Л. В.
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/402/24

Провадження № 2-а/293/3/2024

16 травня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.

за участі секретаря судового засідання Мудрик В.М.

представника позивача Налапко М.М., ордер серії АМ № 1081363 від 11.03.2024

розглянув у відритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів справу за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Житомирській області

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Налапка Миколу Миколайовича звернувся з позовом до відповідача, за змістом якого просить:

- постанову серії ББА № 315595 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3, частиною 2 статті 122, частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 1 190 грн визнати незаконною та скасувати;

-провадження по адміністративній справі закрити, відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень за частиною 1 статті 121-3, частиною 2 статті 122, частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою від 18.03.2024 суд заяву ОСОБА_1 залишив без руху надавши позивачу 7- денний строк для усунення недоліків позову, вказаних в мотивувальній частині позову.

28.03.2024 позивач направив до суду матеріали, якими усунув виявлені недоліки позову.

Ухвалою від 01.04.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначив на 22.04.2024.

11.04.2024 відповідач у порядку ст. 162 КАС України подав відзив на позовну заяву (а.с. 50-54).

22.04.2024 розгляд справи не відбувся з підстав перебування судді - Лось Л.В. у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню № 293/2070/23 про обвинувачення ОСОБА_2 за ст.115 КК України, що розглядалась колегіально у складі 3-х суддів.

Наступне судове засідання суд призначив на 16.05.2024.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідно до постанови серії ББА № 315595 від 02.03.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1. ст. 121-3, ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1190,00 грн за те, що 02.03.2024 о 22:44 год. в с. Селянщина по вул. Творогова 47, керував автомобілем ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , в темну пору доби рухався з неосвітленим номерним знаком, при зміні напрямку руху не увімкнув відповідний покажчик повороту, а також не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив пункт 2.3в, 2.9, 9(2) ПДР.

Зазначає, що вказана постанова йому не вручалась та не направлялася, про її існування позивач дізнався приознайомлені 08.03.2024 у Черняхівському районному суді Житомирської області його предстаником - адвокатом Налапком М.М. з матеріалами справи про адмінстративне правопорушення №293/338/24 стосовно позивача за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Позивач доводить, що жодного порушення Правил дорожнього руху України не вчинив, оскільки не керував транспортним засобом о 22:44 год. 02.03.2024.

Пояснює, що у вказаний час позивач перебував у непрацюючому автомобілі, з якого мав забрати цигарки. Автомобіль знаходився у подвір`ї куми позивача ОСОБА_3 , по АДРЕСА_1 , до якого позивач прибув тверезим задовго до приїзду до даної адреси працівників поліції.

Позивач уважає, що дана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства.

Позивач мотивуючи свої заперечення вказує на те, що службова особа відповідача - інспектор Камінчук М.Ю. незаконно виніс оскаржувану постанову без участі позивача, грубо порушивши передбачені статтею 268 КУпАП права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, незаконно позбавивши позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП; порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок, встановлений статтями 268, 278, 279 КУпАП, виніс постанову без будь-якого розгляду справи та те, що жодного належного та допустимого доказу вини позивача у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення в службової особи відповідача - інспектора сектора реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 1 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Камінчука М.Ю. не було.

За таких обставин ОСОБА_1 доводить що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень передбачений ч.1. ст. 121-3, ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 КУпАП.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з викладених у ньому підстав.

Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позовних вимог.

Також у відзиві від 11.04.2024 представник відповідача ГУНП в Житомирській області Яремчук О.В. в прохальній частині, просить розгляд справи здійснювати без участі повноважного представника відповідача (а.с. 50-54).

Заперечуючи проти позову відповідач вказав, що водій ОСОБА_1 02.03.2024 о 22:44 год. по вул. Творогова 47, в с. Селянщина Житомирського району Житомирської області, керував автомобілем марки "ВАЗ 2115", номерний знак НОМЕР_1 , в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, при зміні напрямку руху не увімкнув відповідний покажчик повороту, а також не користувався ременем безпеки, чим порушив п.п.2.3 в, 2.9 в та 9.2 б Правил дорожнього руху України.

Зазначає, що у зв`язку з порушенням вищевказаних норм, інспектор СРПП відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області лейтенантом поліції Корнійчуком М.Ю. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1. ст. 121-3, ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 грн.

Звертає увагу, що позивач порушив ПДР України, затверджені постановою Кабінуту Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, яких неухильно зобов`язаний дотримуватись при керуванні транспортним засобом.

Вказує, що причиною зупинки ОСОБА_1 згідно п.1 ч.1 ст.35 Закону України "Про національну поліцію", стало порушення ним вимог зазначених вище Правил дорожнього руху України.

Звертає увагу на те, що наявними відеозаписом події від 02.03.2024 спростовуються доводи позивача, викладені у позовній заяві, щодо того, що він автомобілем марки ВАЗ 2115, нмерний знак НОМЕР_1 , 02.03.2024 не керував. На відео зафіксовано, що позивач на місці зупинки транспортного засобу факт керування транспортнитм засобом не заперечував.

Також доводить, що поліцейські перед початком розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 , роз`яснили останньому його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

За викладених обставин відповідач вважає, що оскаржувана постанова винесена в межах повноважень відповідача, в порядку та у спосіб, визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням всіх обставин справи.

За викладених обставин відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

02.03.2024 інспектором СРПП відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Камінчуком Максимом Юрійовичем винесено постанову серії ББА №315595 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1. ст. 121-3, ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн.

За змістом вказаної постанови 02.03.2024 о 22:44 год. по вул. Творогова 47, в с. Селянщина Житомирського району Житомирської області, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «ВАЗ 2115», номерний знак НОМЕР_1 , в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, при зміні напрямку руху не увімкнув відповідний покажчик повороту, а також не користувався ременем безпеки, чим порушив п.п.2.3 в, 2.9 в та 9.2 б Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1. ст. 121-3, ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 КУпАП.

Крім вказаних даних, постанова також містить порядок сплати штрафу; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів для оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова містить підпис особи, яка винесла постанову, також запис про ознайомлення позивача зі змістом постанови про роз`яснення прав за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП, та про відмову водія в отриманні копії постанови (а.с.11).

Також досліджено диск повної відео та аудіо фіксації дій та подій, що мали місце при складанні постанови ББА № 315595 від 02.03.2024 (а.с. 56).

Позивач оскаржувану постанову вважає незаконною та безпідставною, оскільки не здійснював керування транспортним засобом у той день та час.

За захистом свого порушеного права позивач звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом даного спору є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1. ст. 121-3, ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 КУпАП.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

У розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст. 121-3 КУпАП встановлено відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Диспозицією частини 5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Згідно із частиною 2 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Вимогами статті 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, наявність яких доводиться шляхом надання належних та допустимих доказів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Згідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана: по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а по-друге, відповідно до ст.252 КУпАП дослідити докази, перелік яких визначений ст. 251 КУпАП, та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тому висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний суд у постанові від 08 липня 2020 року по справі № 463/1352/16-а, в якій зазначив, що «процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Із дослідженого відеозапису події, наданого відповідачем встановлено, що водій ОСОБА_1 (позивач) був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху,зокрема, за керування транспортним засобом із неосвітленим номерним знаком в темну пору доби та під час зміни напрямку руху не увімкнув відповідний покажчик повороту.

Надалі працівники поліції повідомили водію ОСОБА_1 причину зупинки та суть скоєних ним адміністративних правопорушень.

В ході розмови з поліцейськими ОСОБА_1 не заперечує факт керування транспортним засобом, а на запитання працівника поліції, що стало причиною не виконання позивачем Правил дорожнього руху та не здійснення зупинки на сигнал червоного проблискового маячка, останній з`ясовує лише чому працівники поліції їхали за ним на дальному світлі фар. Вказує, що ним ніяких правил дорожнього руху не порушено і працівники поліції взагалі не мали права його зупиняти.

Уподальшому в ході спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння, про які повідомили останньому. В ході розгляду справи за виявленими правопорушеннями гр. ОСОБА_1 роз`яснені права та обов`язки передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та повідомлено про складення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.1. ст. 121-3, ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 КУпАП. На пропозицію працівника поліції надати пояснення ОСОБА_1 відмовився. Після відмови надати пояснення ОСОБА_1 висловив також відмову від отримання копію постанови.

Також з відеозапису видно, що позивач після відоми пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, повідомлений про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Cтаття 35 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає чіткий перелік підстав для зупинення транспортного засобу поліцейським, і здійснюється лише у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; якщо наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Згідно з п.3.2. ПДР України, у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів). Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов`язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов`язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку.

Отже, з оглянутого відеозапису, враховуючи вимоги Закону України «Про національну поліцію» та Правил дорожнього руху, суд уважає, що працівники поліції мали підстави для зупинення транспортного засобу, яким керував позивач.

Суд, відноситься кретично до пояснень позивача, які викладені останнім в адміністративному позові, що він не керував транспортним засобом, оскільки такі спростовуються відеозаписом події, при перегляді якого встановлено, що позивач не оспорює факт керування ним транспортним засобом.

За вказаним відео також установлено, що поліцейські перед початком розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 , роз`яснили останньому його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Зокрема, за дослідженими матеріалами справи, суд не виявив будь-яких порушень норм матеріального та процесуального права при розгляді справи відносно ОСОБА_1 інспектором СРПП відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Камінчуком Максимом Юрійовичем та винесенні постанови серії ББА №315595 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1. ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст.122КУпАП.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Разом з тим, зважаючи на те, що відносно позивача наявні на розляді адмінматеріали про притягнення його до адміністративної відповідаальності за ст.130 КУпАП, суд розцінює позицію позивача щодо оскаржуваної постанови як вибрану ним стратегію захисту з метою подальшого уникнення адміністративної відповідальності.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, суд дійшов висновку, що в діях позивача є склад адміністративних правопорушень, передбачених за ч.1. ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст.122 КУпАП, а інспектор мав всі законні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством, а підстави для її скасування відсутні.

Суд також звертає увагу на те, що на підтвердження своєї позиції про дотримання вимог п. 2.1. "ґ" ПДР України, що б вказувало на протиправність притягнення до відповідальності за ч.1. ст. 121-3, ч.5 ст. 121, ч.2 ст.122 КУпАП, позивачем ні до суду не було надано.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих сторонами, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд уважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки досліджені докази свідчать про наявність події і складу адміністративного правопорушення.

За встановлених у справі обставин, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, зміст постанови відповідає вимогам ст. ст. 283-284 КУпАП.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення" (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, правові підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні, відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

Розподіл судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст.139 КАС України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 245, 247, 251, 283, КУпАП, ст. ст. 243-244, 246, 250, 268, 272, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області (місцезнаходження: майдан Старий Бульвар,5,/37, м.Житомир,10008, )

Повний текст судового рішення складений 21.05.2024.

Суддя Людмила ЛОСЬ