Справа № 380/4191/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

13 травня 2024 рокусправа № 380/4191/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши у письмовому провадженні питання дотримання позивачем строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 159-ОС від 28 травня 2022 року про призупинення військової служби та звільнення з посади майстра-сержанта НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 ;

- поновити на посаді майстра-сержанта НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 ;

- провести донарахування заробітної плати ОСОБА_1 за період незаконного звільнення з посади, а саме за період з 25.03.2022 року до моменту поновлення на військовій службі.

Ухвалою від 04.03.2024 суддя залишила позовну заяву без руху у зв`язку з недотримання позивачем строку звернення до суду.

06.03.2024 позивач подала заяву, у якій просила поновити процесуальний строк звернення до суду.

Ухвалою від 03.07.2023 суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалила проводити у порядку загального позовного провадження. В цій же ухвалі суддя дійшла висновку про наявність підстав для розгляду питання строків звернення до суду у судовому засіданні.

Протокольною ухвалою від 11.04.2024 суд замінив відповідача на належного ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В зв`язку з неявкою в підготовче засідання представників сторін, суд вирішує питання про залишення позовної заяви без розгляду у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У позові та заяві від 06.03.2024 позивач зазначає, що згідно службового посвідчення НОМЕР_2 від 14.09.2021 є майстром-сержантом у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України. Після усного звернення у ІНФОРМАЦІЯ_3 , військова частина № НОМЕР_3 отримала інформацію про те, що її військову службу позивача призупинено на підставі наказу № 159-ОС від 28.05.2022 на підставі кримінального провадження № 0000126 від 25.05.2022 за ч. 4 ст. 408 КК України. 25.02.2022 позивач знаходилась на службі в Східному регіональною управлінні ДПС України, яке на той момент дислокувалась в місті Маріуполь. В цей день вона та інші службовці отримали усний наказ командування терміново покинути місто Маріуполь. Позивачка разом з своєю маленькою дитиною змушена була покинути місто та шукати прихисток у Львівській області в України. Координаційних дій і наказів з приводу подальшого проходження служби їй не давали. В 2023 році позивач в телефонному режимі отримала інформацію від невідомої особи, що назвалась слідчим, про те, що вона проходить свідком в рамках кримінального провадження від 25.03.2022 №0000126 відкритого за ч. 4 ст. 408 КК України. Зазначає, що звернулась до ДПС України з адвокатським запитом з вимогою повідомити чи проводяться відносно неї будь-які службові розслідування чи є відкриті кримінальні провадження з підстав проходження нею військової служби. Після усного звернення в ІНФОРМАЦІЯ_3 , військова частина № НОМЕР_3 , отримала інформацію про те, що її військову службу призупинено на підставі наказу №159-ОС від 28.05.2022 на підставі кримінального провадження №0000126 від 25.05.2022 за ч. 4 ст. 408 КК України. Численні звернення з вимогою ознайомити з наказом про призупинення військової служби були проігноровані відповідачем. 06.03.2023 позивачка отримала від відповідача відповідь на запит, в які в додатках зазначено витяг з наказу, проте наказ №159-ОС від 28.05.2022 долучено не було. На повторний запит позивач отримала від відповідача відповідь №32/5994-22- вих від 14.07.2023, проте з наказом №159-ОС від 28.05.2022 її не ознайомлено та долучено не було. Зазначає, що 07 лютого після неодноразових телефонних дзвінків слідчому з проханням надати копію наказу для можливості його оскарження, позивач отримала фото наказу № 159-ОС від 28.05.2022, та змогла реалізувати свої право на його оскарження, яке реалізувала 26.02.2024 з причин об`єктивних, що не залежали від її волі, адже вона не була ознайомлена відповідачем з наказом та його примірника вона не отримувала. За таких обставин позивач просила поновити процесуальний строк звернення до суду.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення процесуального строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 ст. 44 КАС передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Таке трактування приписів ч. 3 ст. 122 КАС України відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 640/25034/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено спеціальний строк звернення до суду у відносинах публічної служби, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, позивач просить суд, зокрема, визнати протиправним та скасувати наказ № 159-ОС від 28.05.2022 про призупинення військової служби та звільнення з посади майстра-сержанта НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 .

За захистом свого порушеного права позивач звернулася до суду 23.02.2024, тобто поза межами місячного строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Право на звернення до суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення Голдер проти Великої Британії від 21.02.1975, Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії Європейським судом з прав людини зроблено висновок, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Крім того, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Верховний Суд у постанові від 06.04.2021 у справі №823/2363/18, досліджуючи питання поважності причин строку звернення до суду, дійшов висновку, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Разом з цим, Верховний Суд у зазначеній постанові звернув увагу, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

У контексті наведеного, слід зазначити, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Тобто, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває на даний час.

Суд зауважує, що ч. 2 ст. 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду, позивач зазначила таке. 25.02.2022 знаходилась на службі в Східному регіональною управлінні ДПС України, що на той момент дислокувалась в місті Маріуполь. В цей день вона та інші службовці отримали усний наказ командування терміново покинути місто Маріуполь. Позивачка разом з своєю маленькою дитиною змушена була покинути місто та шукати прихисток у Львівській області в України. Координаційних дій і наказів з приводу подальшого проходження служби їй не давали. В 2023 році позивач в телефонному режимі отримала інформацію від невідомої особи, що назвалась слідчим, що вона проходить свідком в рамках кримінального провадження від 25.03.2022 №0000126, відкритого за ч. 4 ст. 408 КК України. Зазначає, що звернулась до відповідача з адвокатським запитом з вимогою повідомити чи проводяться відносно неї будь-які службові розслідування чи є відкриті кримінальні провадження з підстав проходження нею військової служби. Після усного звернення в ІНФОРМАЦІЯ_3 , військова частина № НОМЕР_3 , отримала інформацію про те, що її військову службу призупинено на підставі наказу №159-ОС від 28.05.2022 на підставі кримінального провадження №0000126 від 25.05.2022 за ч. 4 ст. 408 КК України. Численні звернення з вимогою ознайомити з наказом про призупинення військової служби були проігноровані відповідачем. 06.03.2023 позивачка отримала від відповідача відповідь на запит, в якій в додатках зазначено витяг з наказу, проте сам наказ №159-ОС від 28.05.2022 долучено не було. На повторний запит позивач отримала від відповідача відповідь №32/5994-22- вих від 14.07.2023, проте з наказом №159-ОС від 28.05.2022 її не ознайомлено та долучено не було. Зазначає, що 07 лютого після неодноразових телефонних дзвінків слідчому з проханням надати копію наказу для можливості його оскарження, позивач отримала фото наказу № 159-ОС від 28.05.2022, та змогла реалізувати свої право на його оскарження, яке реалізувала 26.02.2024 з причин об`єктивних, що не залежали від її волі, адже вона не була ознайомлена відповідачем з наказом та його примірника вона не отримувала.

Суд звертає увагу, що отримання відповідей від відповідача не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про своє звільнення з військової служби , а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права (звернення до відповідача із запитом) і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, про що зазначалося в ухвалі суду про залишення позову без руху.

Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду наведеним у постанові від 11.11.2021 у справі № 260/611/21.

Також, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.01.2021 у справі №440/4686/19, від 16.10.2020 у справі №640/18439/19, від 28.12.2022 у справі № 560/5186/22 у відносинах публічної служби вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться у залежність від порядку отримання наказу про звільнення, а вирішується з огляду на факт, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права.

Суд вважає, що не реалізація позивачем права на вчасне звернення до суду в даному випадку зумовлена його власною поведінкою та зазначає, що виявлення наміру отримати судовий захист порушеного права не надає права позивачу на пропуск строку звернення до адміністративного суду та не збільшує обсягу його процесуальних прав, встановлених законом.

Суд враховує, що НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України листом від 06.03.2023 № 12/157023-Вих повідомив представника позивача, що майстер-сержанту ОСОБА_1 призупинено військову службу на підставі відкритого кримінального провадження від 25.03.2022 № 0000126 за ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України.

14.07.2023 НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України на адвокатський запит від 29.06.2023 також повідомив, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.05.2022 № 159-ОС «Про особовий склад» майстер-сержанту ОСОБА_1 призупинено військову службу та звільнено з посади. Контракт про проходження військової служби, а також виплату грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення призупинено.

При цьому, суд вказує, що заперечення позивача зводяться до того, що на численні звернення про ознайомлення з оскаржуваним наказом відповідач не реагував.

Тобто, до моменту отримання копій оскаржуваного наказу позивач не виявляв наміру його оскаржувати, хоча жодним чином не був обмежений у доступі до суду у встановлений законом строк. Зазначене свідчить про те, що протягом вказаного періоду часу позивач не заперечувала проти правомірності оскаржуваного наказу, про існування якого позивач була обізнана відразу після отримання відповідей на адвокатський запит.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання позивача на її активність в отриманні копії наказу, оскільки для спорів, пов`язаних з проходженням публічної служби, процесуальним законом встановлений спеціальний строк, який, як було зазначено вище, становить один місяць з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У цій справі такий строк має обчислюватися з моменту коли позивач дізнався про наказ про його звільнення, а не з дня отримання ним його копії, як помилково вважає позивач.

Позивач, будучи обізнаним про існування оскаржуваного наказу одразу після звільнення мала право подати до суду позов з клопотання про його витребування у відповідача, як це передбачено ч. 7 ст. 161 КАС України.

Крім того, суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав раніше отримання копії наказу від 28.05.2022 № 159-ОС «Про особовий склад» про призупинення військової служби та звільнення з посади з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно до ст. 2 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" основними функціями Державної прикордонної служби України є: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення; охорона суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні та контроль за реалізацією прав і виконанням зобов`язань у цій зоні інших держав, українських та іноземних юридичних і фізичних осіб, міжнародних організацій; ведення розвідувальної, інформаційно-аналітичної та оперативно-розшукової діяльності в інтересах забезпечення захисту державного кордону України згідно із законами України "Про розвідувальні органи України" та "Про оперативно-розшукову діяльність"; участь у боротьбі з організованою злочинністю та протидія незаконній міграції на державному кордоні України та в межах контрольованих прикордонних районів; участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом; участь у здійсненні державної охорони місць постійного і тимчасового перебування Президента України та посадових осіб, визначених у Законі України "Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб"; охорона закордонних дипломатичних установ України; координація у мирний час діяльності утворених відповідно до законів України військових формувань та відповідних правоохоронних органів, пов`язаної із захистом державного кордону України, відповідно до частини третьої статті 2 Закону України "Про державний кордон України"; координація діяльності державних органів, що здійснюють різні види контролю при перетинанні державного кордону України, пропуску до/з тимчасово окупованої території України або беруть участь у забезпеченні режиму державного кордону, прикордонного режиму і режиму в пунктах пропуску через державний кордон України та в контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Виконання зазначених у ч. 1 цієї статті функцій є оперативно-службовою діяльністю Державної прикордонної служби України.

Отже, позивач, як військовослужбовець, зобов`язана була виконувати як свої безпосередні функціональні обов`язки, так і завдання, пов`язані із захистом територіальної цілісності України.

Тобто, у позивача не було жодних підстав не виконувати свої посадові обов`язки через введення в Україні режиму воєнного стану.

Суд зазначає, що позивач могла і повинна була знати про оскаржуваний наказ, оскільки щонайменше не отримувала грошове забезпечення та перестала виконувати обов`язки військової служби.

Щодо доводів позивача про те, що 25.02.2022 року знаходилась на службі в Східному регіональною управлінні ДПСУ, що на той момент дислокувалась в місті Маріуполь. В цей день вона та інші службовці отримали усний наказ командування терміново покинути місто Маріуполь. Позивачка разом з своєю маленькою дитиною змушена була покинути місто та шукати прихисток у Львівській області в Україні.

Загальновідомо, що в місті Маріуполі Донецької області велися активні бойові дії, місто опинилося у тимчасовій окупації рф. Проте, позивач, покинувши місто Маріуполь, як військовослужбовець повинна була якнайшвидше прибути на службу до військового підрозділу Державної прикордонної служби в іншому населеному пункті. Чого, однак, не зробила. Між тим, до суду позивач звернулася майже через 2 роки з початку введення воєнного стану (24.02.2024), зважаючи на обов`язок перебування на службі з 24.02.2022.

Суд зазначає, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні додатково необхідно враховувати, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 10.01.2023 у справі № 640/3489/21.

Суд зазначає, що, незважаючи на воєнний стан, безліч поштових відділень працювали безперебійно. Львівський окружний адміністративний суд не припиняв виконувати свої повноваження.

Зазначені позивачем обставини у заяві щодо поновлення строку звернення до суду не є належною та об`єктивною підставою для неприбуття позивачки на військову службу, зважаючи на її обов`язок перебування на такій службі з 24.02.2022, тобто з моменту введення на території України воєнного стану.

Інших належних та допустимих доказів чи пояснень щодо причин пропуску місячного строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом позивачем до суду не надано, відповідно судом не встановлено обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк та пропущення строку звернення до суду.

Згідно з приписами ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З урахуванням положень ст. ст. 122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Судом було надано можливість позивачу зазначити усі причини пропуску ним строку звернення до суду та підстави для їх поновлення.

Однак, в судові засідання ні позивач, ні її представник не з`являлись, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать довідки про доставку електронних листів в електронний кабінет.

Інших підстав, ані ж ті, які досліджені вище, позивач не навів, а суд з матеріалів справи не встановив.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 183 КАС України передбачено постановлення за результатами підготовчого провадження ухвали про залишення позову без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що позивачем пропущений строк звернення до суду, в заяві не зазначені підстави пропуску звернення до суду, які можуть бути визнані судом поважними, та зважаючи на приписи ч. 3 ст. 123, п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд залишає позов без розгляду.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 4 ст. 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Частиною 3 ст. 240 КАС України встановлено, що про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 17, 122, 123, 240, 241-246, 248, 256, 294, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду залишити без задоволення.

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня складення її повного тексту у порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали складений 20.05.2024.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна