Справа № 400/7225/23
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 р. № 400/7225/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області, пл. Центральна, 3,м. Чернівці, 58002

про:визнання протиправним та скасування рішення від 25.05.2023 року № 72; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України вЧернівецькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 72 від 25.05.2023 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року N 3723-ХІІ з 16.05.2023 року з урахуванням до загального стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 року по 03.04.2020 року .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач протиправно відмовив їй у призначенні пенсії відповідно до вимог Закону України «Про державну службу», оскільки відповідач протиправно не зарахував до стажу державної служби період роботи на посаді в органах місцевого самоврядування.

Відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області, надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки дія Закону № 889-VIII не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування, тому періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування не підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Відповідач, ГУ ПФУ в Чернівецькій області, надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки, відповідно до ст. 37 Закону 889-VIII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених перехідних положень Закону 889-VIII, ч.1 ст.37 Закону 3723-ХІІ і Прикінцевих та а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Сфера дії Закону 1^країни «Про державну службу» 889-VIII від 10.12.2015 не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування, що визначено частиною 3 статтею 3 цього Закону.

Виходячи з вищевикладеного та згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 стаж роботи на посадах віднесених до категорії посад державних службовців становить 7 років 7 місяців 25 днів (за період роботи:1 10.11.1993 по 04.07.2001).

Відповідно до ч.1 ст. 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

З 16.10.201 5 року позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особа яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

16.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії призначеної за нормами Закону України № 1058-ІV, на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ в Чернівецькій області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , Головним управлінням 25.05.2023 прийнято рішення за № 72 про відмову в переході пенсії з виду на вид, у зв`язку з відсутністю правових підстав.

У рішенні зазначено, що згідно із п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень для осіб які на день набрання чинності Законом № 889-VIII (01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України від 16.12.1992 №3723-ХІІ «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, або на день набрання чинності Законом 889 мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону 3723 та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016.

Ст. 25 Закону 3723-ХІІ «Про державну службу визначено категорії посад державних службовців, в залежності від яких, встановлювались ранги державних службовців.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Згідно із пп. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Таким чином, за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пп. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №676/4235/17.

Спірним у цій справі є стаж служби позивача за період з 04.07.2001 по 03.04.2020.

Відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, оскільки робота останньої на посадах в органах місцевого самоврядування не зараховується до стажу, який дає право на пенсію державного службовця та не передбачена ст.25 ЗУ №3723.

Разом з тим, за змістом п. 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 07.06.2001 №2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» дію Закону України "Про державну службу" поширено на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Питання обчислення стажу державної служби у цей період регулювалося Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 .

Так, згідно із п. 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Так, відповідно до ст.14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад: п`ята категорія - посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост.

Аналіз викладених норм свідчить, що законодавство, яке діяло у спірний період, передбачало віднесення до стажу державної служби часу перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, які визначені Законом №2493-III.

Відповідно з записами трудової книжки та вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 позивачка працювала з

- 11.10.1993 року по 04.03.2002 року на посаді спеціаліста другої категорії відділу планування, розвитку ринкових відносин та підприємництва Вознесенського виконкому Вознесенської міської ради ;

- 04.03.2002 року по 20.07.2005 року на посаді спеціаліста першої категорії відділу економіки та планування Вознесенського виконкому Вознесенської міської ради ;

- 20.07.2005 року по 19.01.2011 року на посаді головного спеціаліста відділу економіки та сприяння розвитку підприємництва Вознесенського виконкому Вознесенської міської ради;

- 19.01.2011 по 17.10.2011 року на посаді державного адміністратора відділу державної реєстрації адміністрування дозвільного центру та системи управління якістю апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради;

- 17.10.2011 по 30.01.2012 року на посаді державного адміністратора відділу економіки та державної реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради;

- 30.01.2012 по 18.07.2013 року на посаді державного адміністратора сектору державних адміністраторів апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради;

- 18.07.2013 по 11.11.2019 року на посаді начальника - адміністратора відділу надання адміністративних послуг апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради;

- 11.11.2019 року по 03.04.2020 року на посаді адміністратора відділу надання адміністративних послуг управління надання адміністративних послуг апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради.

- 06.05.1994 - прийнято присягу державного службовця та присвоєно 12 ранг державного службовця;

- 01.03.2001 року присвоєно 11 ранг державного службовця;

- 07.09.2001 року - прийнято присягу особи місцевого самоврядування та присвоєно 11 ранг посадової особи місцевою самоврядування в межах шостої категорії посад;

- 01,06.2013 - присвоєно 10 ранг посадової особи місцевою самоврядування в межах п`ятої категорії посад;

- 20.07.2015 року - присвоєно 09 ранг посадової особи місцевою самоврядування в межах п`ятої категорії посад;

- 03.04.2020 року звільнена з посади адміністратора відділу надання адміністративних послуг управління надання адміністративних послуг апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради.

Отже, період роботи позивача з 04.07.2001 по 03.04.2020 у органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби в силу наведених вище законодавчих вимог.

Суд звертає увагу, що досягнення позивачем необхідного віку і загального страхового стажу не є спірним у даній справі.

На момент звернення позивача із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону №889-VIII, а саме 03.04.2020 досягла встановленого чинним законодавством пенсійного віку та стаж її державної служби, з урахуванням вищенаведеного, складає понад 20 років, а тому позивач має право на призначення вищевказаної пенсії.

З огляду на вище зазначене суд вважає, що позовні вимоги позивача про скасування спірного рішення та зобов`язання відповідача призначити спірну пенсію є обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити.

Відповідно до норм статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Абзацом першим частини третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до вимог Закону України «Про державну службу», діяв з порушенням матеріально-правових засад діяльності суб`єктів владних повноважень, закріплених у ч.2 ст.2 КАС України, з огляду на що рішення підлягає визнанню протиправним, а право позивача на отримання державного соціального забезпечення - судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» з часу її звернення 16.05.2023 року.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому позовні вимоги слід задовольнити.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України та належить повернути позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ПФУ в Чернівецькій області, оскільки спірне рішення прийнято саме ним.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 паспорт НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008. ідентифікаційний код 13844159) Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області (пл. Центральна, 3,м. Чернівці, 58002, ідентифікаційний код 40329345) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 72 від 25.05.2023 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 з 16.05.2023 року з урахуванням раніше виплачених сум..

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (пл. Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, ідентифікаційний код 40329345) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник