Справа № 280/7363/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2024 року м. Дніпросправа № 280/7363/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

секретарі судового засідання Беседа Г.Р.,

за участі представника позивача Волжина Є.Ю.,

представника відповідача Галагуза М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року в адміністративній справі №280/7363/23 (головуючий суддя першої інстанції Мінаєва КВ.) за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 08.09.2023 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року у справі №280/3609/20 про його поновлення на роботі за період з 06.10.2021 року по 04.09.2023 (включно) в сумі 586043,84 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року у справі №280/3609/20 його поновлено на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області з 30.04.2020 року. Натомість, відповідач протиправно несвоєчасно поновив позивача на роботі, тобто не виконав рішення суду у цій частині негайно, у зв`язку з чим відповідно до вимог Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» позивач просить суд стягнути середній заробіток в розмірі 586043,84 грн. за період затримки виконання рішення, а саме з 06.10.2021 року по 04.09.2023 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року у справі №280/3609/20 за період з 06.10.2021 року по 04.09.2023 року (включно) у розмірі 583680,76 грн., з яких утримати податки та інші обов`язкові платежі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обласної прокуратури витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процессуального права. Скаржник вважає, що судом не враховане те, що у разі визнання незаконним та скасування акта суб`єкта владних повноважень, відповідно до якого особу було звільнено із займаної посади, ефективним способом захисту та поновлення порушення прав в даному випадку буде поновлення позивача на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Разом з цим, станом на 05.10.2021 року у структурі Запорізької обласної прокуратури вже була відсутня посада прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до наказу Генерального прокурора від 08.09.2020 року №414 з 11.09.2020 року розпочала свою роботу Запорізька обласна прокуратура. Вказує, що процес поновлення на роботі здійснюється за наявності волевиявлення особи, тобто необхідною умовою є заява від особи, яка бажає поновитись на посаді та працювати. Водночас ОСОБА_1 не звертався до обласної прокуратури із заявою про поновлення його на посаді на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року. Проте, 03.09.2023 року позивач звернувся до керівника обласної прокуратури із заявою про звільнення його з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організацією та транснаціональною злочинністю Запорізької обласної прокуратури. У зв`язку з чим позивача було звільнено із зазначеної посади 04.09.2023 року, а наступного дня після звільнення - 05.09.2023 року на виконання постанови ТААС від 05.10.2021 року поновлено на посаді з 30.04.2020 року, з якої позивача звільнено за власним бажанням. Враховуючи факт працевлаштування позивача в органах Запорізької обласної прокуратури, на думку відповідача, відсутня відмова умисно виконувати рішення суду.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Наказом прокурора Запорізької області від 29.04.2020 року №736к на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 30.04.2020 року (а.с.20, 92).

Вказаний наказ про звільнення ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку.

Згідно з наказом Генерального прокурора від 03.09.2020 року №410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» перейменовано без зміни ідентифікаційного коду юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичну особу «Прокуратура Запорізької області» на «Запорізька обласна прокуратура» (а.с.67-69).

Наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 року №414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020 року (а.с.70).

Відповідно до наказу керівника Запорізької обласної прокуратури від 29.09.2020 року № 1951к ОСОБА_1 прийнято з 01.10.2020 року на посаду начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Запорізької обласної прокуратури (а.с.93).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року у справі №280/3609/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року у справі №280/3609/20 скасовано рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2021, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Запорізької області від 29.04.2020 року №736к щодо звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру»;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області з 30 квітня 2020 року;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 з Запорізької обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2020 року по 05.10.2021 року у розмірі 421809,78 гривень 78 копійок (а.с.24-36).

Постановою Верховного Суду від 20.10.2022 у справі №280/3609/20 постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 залишено без змін (а.с.57-66).

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 04.09.2023 року №400к ОСОБА_1 , начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Запорізької обласної прокуратури звільнено за власним бажанням (а.с.94).

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 05.09.2023 року №406к скасовано наказ прокурора Запорізької області від 29.04.2020 року №736к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та поновлено на рівнозначній посаді з 30.04.2020 року. Підставою зазначено: постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року у справі №280/3609/20 (а.с.22, 95).

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 05.09.2023 року №408к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури за власним бажанням з 05.09.2023 року (а.с.96).

Вважаючи, що відповідач затримав виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року у справі №280/3609/20, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із пунктом третім частини першої статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Положення аналогічного змісту містяться також в статті 235 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно із статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавством передбачений обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

У постанові від 21.10.2021 року у справі №640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17.06.2020 року у справі № 521/1892/18.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про безпідставність та необгрунтованість доводів відповідача про неподання позивачем заяви на підставі статей 21, 24 КЗпП України, яка б свідчила про його бажання та волевиявлення бути поновленим на роботі, оскільки ці правові норми визначають правила поведінки особи у правовідносинах щодо укладення трудового договору, а не щодо поновлення на посаді на підставі рішення суду.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі про неможливість виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді на підставі рішення суду у зв`язку з працевлаштуванням ОСОБА_1 в органи Запорізької обласної прокуратури, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на таке.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року у справі №280/3609/20 (яка набрала законної сили 05.10.2021 року) поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області з 30 квітня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01.10.2020 року по 03.09.2023 року позивач обіймав іншу посаду, а саме начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Запорізької обласної прокуратури (наказ від 29.09.2020 року №1951к; наказ від 04.09.2023 року №400к).

Апеляційний суд знов зазначає, що судове рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно і це жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних.

Водночас норми закону не містять застережень щодо неможливості поновлення на посаді незаконно звільненого працівника на підставі судового рішення у разі, якщо він займається іншим видом діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2022 року у справі №640/22054/18, від 10.11.2022 року у справі №420/13/21, від 31.01.2023 року у справі №340/10802/21.

Як вже зазначалось, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 07.10.2020 року у справі №480/69/19, від 27.01.2022 року у справі № 580/5185/20.

Тобто, наявність вини роботодавця у затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі не є умовою для задоволення заявлених вимог, оскільки наявність цієї вини випливає безпосередньо із норм Конституції України, згідно з якими судові рішення, які набрали законної сили належить виконувати обов`язково.

Відтак суд вважає необґрунтованим та безпідставним посилання представника відповідача в спростування підстав позову з огляду на відсутність вини Запорізької обласної прокуратури в затримці виконання судового рішення та у невиданні наказу про поновлення позивача на посаді прокурора.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Ця правова позиція щодо застосування приписів статті 236 КЗпП України неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.02.2018 року у справі №807/2713/13-а, від 27.06.2019 року у справі №821/1678/16, від 31.07.2019 року у справі №813/593/17, від 25.09.2019 року у справі №813/4668/16, від 27.11.2019 року у справі №802/1183/16-а, від 19.12.2019 року у справі №2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 року у справі №815/1676/18, від 05.03.2020 року у справі №280/360/19, від 26.11.2020 року у справі №500/2501/19, від 19.04.2021 року у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 року у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 року у справі №826/3465/18, від 21.10.2021 року у справі № 280/5260/19, від 27.01.2022 року у справі № 580/5185/20, від 09.11.2022 року у справі №460/600/22, від 23.03.2023 року у справі № 420/8539/21.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року у справі № 280/3609/20 поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області з 30.04.2020 року.

Проте, лише 05.09.2023 керівник Запорізької обласної прокуратури видав наказ №406к, яким скасовано наказ прокурора Запорізької області від 29.04.2020 року №736к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та поновлено на такій самій посаді з 30.04.2020 року.

Враховуючи те, що постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року у справі №280/3609/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді відповідач був зобов`язаний виконати негайно, проте виконав його лише 05.09.2023 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, з чим погоджується колегія суддів.

Апеляційний суд звертає увагу, що подальше оскарження в касаційному порядку постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року у справі №280/3609/20 не є підставою для невиконання цього рішення, яке в силу імперативних приписів частини восьмої статті 235 КЗпП України і пункту 3 частини першої статті 371 КАС України підлягає негайному виконанню в частині поновлення працівника на роботі/посаді.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право відповідно до вимог статті 236 КЗпП України на отримання середнього заробітку за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі № 280/3609/20.

Оскільки рішення про поновлення позивача ухвалене судом 05.10.2021 року, а наказ про поновлення на роботі виданий роботодавцем 05.09.2023 року, то період затримки виконання судового рішення починається 06.10.2021 року та закінчується 04.09.2023 року (включно), що складає 494 робочі дні при пятиденному робочому тижні.

Судом першої інстанції з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та довідки прокуратури Запорізької області від 05.05.2020 року №18-253 вих.20, згідно якої середньоденна заробітна плата на посаді прокурора відділу прокуратури Запорізької області складала на час звільнення позивача з посади 1181,54 грн., вірно обраховано середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, який складає 583680,76 грн. (1181,54 грн. х 492 дні) та належить стягненню з Запорізької обласної прокуратури на користь позивача. Вказана сума зазначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року в адміністративній справі №280/7363/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 травня 2024 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко