Справа № 260/9469/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/9469/23 пров. № А/857/6837/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

за участю представника позивача Шпуганича В.П.,

за участю представника відповідача Пензова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року, прийняте суддею Луцович М.М. о 15 годині 07 хвилині у м. Ужгороді, повний текст складено 26.02.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Закарпатської митниці (надалі Митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UА305000/2023/000181/1 від 20 жовтня 2023; визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА305240/2023/000024 від 20 жовтня 2023.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 відмовлено в позові.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що надані до митного оформлення документи та відомості містять розбіжності, які безпосередньо впливають на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Вказане унеможливлює застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

20 жовтня 2023 відповідачем повідомлено декларанту про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Також, відповідно до частини 5 статті 55 МКУ декларанту було запропоновано провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

20 жовтня 2023, у відповідь на запит, декларант відмовився надати інші додаткові документи. Від консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі також відмовляються.

Суд погодився із доводами відповідача, що запропонувавши надати додаткові документи, митний орган сприяв позивачу в обґрунтуванні застосування першого (основного) методу визначення митної вартості ввезеного на митну території України товару. Проте, позивач не усунув наявних розбіжностей та не підтвердив задекларовану митну вартість товару.

За таких обставин та з огляду на суперечність поданих декларантом документів, за відсутності доказів на спростування сумнівів митного органу щодо задекларованої митної вартості товару, останній мав достатні та обґрунтовані підстави для визначення митної вартості товару не за ціною договору (контракту).

Отже, митний орган правомірно прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості та визначив митну вартість товару за резервним методом.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач заперечуючи проти позову у відзиві зазначав, що митна вартість товару, яка ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять розбіжності. З цими доводами погодився і суд першої інстанції відмовляючи у позові.

Відповідно до частини другої статті 53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Позивач та його представник вважають, що виявлені митним органом розбіжності (неточності) у поданих декларантом документах не впливали на задекларовану митну вартість імпортованих товарів, а отже не створювали передумов для витребування додаткових документів задля її підтвердження.

Натомість позивачем у відповідності до вимог статей 52, 53 МК України подано всі необхідні документи для митного оформлення товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України.

Звертає увагу на те, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на ідентичний або подібний (аналогічних) товар, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару й не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

Стороною відповідача подано відзив в якому, підтримуються мотиви суду першої інстанції, які не спростовані обґрунтуванням апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20.10.2023 ФОП ОСОБА_1 задекларовано за митною декларацією №23UA21U6 товар «панелі металеві, що складаються з трьох шарів, з чорного оцинкованого металу (марка сталі не визначена) фарбовані з двох стінок, виготовлених з листового гофрованого (ребристого) тонкого листа та шару ізоляційного наповнювача (пінополіуретану), складові частини металоконструкцій і призначені для ізоляції; у тому числі панелі стінові 2 сорту, з дефектами виробництва, вибракувані в результаті тестування готової продукції». Виробник та відправник S.C. JORIS IDE S.R.L. (Румунія).

Товари постачалися в рамках контракту №10735 від 01.04.2023 з румунською компанією S.C.JORIS IDE S.R.L. Умови поставки зазначені в інвойсах від 17.10.2023 №105007260 та №105007261 - EХW Buzias.

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 352390 від 17.10.2023 переміщення здійснювалося автомобільним транспортом, перевізником є ФОП ОСОБА_2 (Р.Е. ОСОБА_3 ) (а.с.83).

20 жовтня 2023 відповідачем повідомлено декларанту про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості, у відповідь на запит декларант відмовився надати інші додаткові документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (договір, заявка, рахунок, тощо) та висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Від консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі також відмовився (а.с. 89-90).

20 жовтня 2023 Закарпатською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA305000/2023/000181/1 (а.с. 91-93), в якому зазначено, що заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана з наступних причин: 1) подані декларантом до митного оформлення документи, відповідно до умов, зазначених у статті 53 МКУ, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за товар, а також відомостей щодо складових митної вартості; 2) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у ст.58 МКУ в частині достовірності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості; 3) неподання декларантом додаткових документів на запит митного органу у відповідності з положеннями статті 53 МКУ. Вказане унеможливлює застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). У зв`язку з вищезазначеним, відповідно до положень ст. 53 МКУ, митним органом було направлено запит про необхідність подання (за наявності) додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. Також, відповідно до частини 5 статті 55 МКУ декларанту було запропоновано провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Додаткових документів декларантом надано не було, право на проведення консультації з митним органом відповідно до частини 5 ст.55 МКУ декларант не використав, обґрунтовані сумніви митного органу у достовірності (дійсності) заявленої митної вартості спростовано не було, у зв`язку з чим митницею було прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товару. Метод 1 (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовувався відповідно до положень частини другої ст.58 МКУ, оскільки в наданих до митного оформлення документах відсутні всі відомості щодо складових митної вартості. Метод 2а (за ціною договору щодо ідентичних товарів) та Метод 2б (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) не застосовувались у зв`язку з відсутністю документально підтвердженої інформації щодо вартості ідентичних та подібних товарів з дотриманням вимог статей 59, 60 та 61 МКУ. Метод 2в (на основі віднімання вартості) та 2г (на основі додавання вартості (обчислена вартість)) не застосовувались у зв`язку з відсутністю документально підтвердженої інформації, необхідної для застосування цих методів. Митним органом застосовано резервний метод визначення митної вартості товару у зв`язку з наявністю відповідної інформації. При визначенні числового значення митної вартості товару за основу взята раніше визнана митними органами митна вартість аналогічних товарів за наступними МД (UA408020/2023/059812 від 02.10.2023, UA305240/2023/000859 від 03.08.2023, UA408020/2023/058741 від 27.09.2023 ) і становить 2,11 USD/кг (у валюті контракту 1.9987 EUR/кг на день подання декларації до митного оформлення).

20 жовтня 2023 карткою відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA305240/2023/000024, повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, оскільки митним органом прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товару № UA305000/2023/000181/1 від 20.10.2023, згідно з статтею 55 МК України, (а.с. 14).

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органові доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).

Частиною першою статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом ч.1,2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст.53 МК України).

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частина 3 ст.53 МК України передбачає обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті ( ч.5 ст.53 МК України ).

Згідно із ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції) здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 МК України ).

Частиною 5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частиною другою статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя статті 57 МК України).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Згідно з положеннями статті 60 МК України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Частиною другою статті 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Виходячи з аналізу наведених норм, слід дійти висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.

Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно, колегія суддів звертає увагу, що рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

З вищенаведеного резюмується, що встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09 липня 2020 (справа №804/5445/17), від 31 березня 2020 (справа №809/1858/16), від 15 лютого 2022 (справа № 826/12901/17).

Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з тим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Колегія суддів наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З матеріалів справи встановлено, що 20 жовтня 2023 ФОП ОСОБА_1 було задекларовано за митною декларацією №23UA21U6 товар «панелі металеві, що складаються з трьох шарів, з чорного оцинкованого металу (марка сталі не визначена) фарбовані з двох стінок, виготовлених з листового гофрованого (ребристого) тонкого листа та шару ізоляційного наповнювача (пінополіуретану), складові частини металоконструкцій і призначені для ізоляції; у тому числі панелі стінові 2 сорту, з дефектами виробництва, вибракувані в результаті тестування готової продукції». Відправник S.C. JORIS IDE S.R.L. (Румунія).

Товар переміщується в рамках контракту № 10735 від 01.04.2023 (далі - контракт) з румунською компанією S.C. JORIS IDE S.R.L. Умови поставки зазначені в інвойсах від 17.10.2023 № 105007260 та № 105007261 - EXW Buzias (Румунія).

Переміщення товару здійснювалось автомобільним транспортом. Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної № 352390 від 17.10.2023 (далі - CMR) зазначено, що перевізником по даній поставці є ФОП ОСОБА_2 (P.E. ОСОБА_4 ), довідку довільної форми про витрати на транспортування № 17-10 від 17.10.2023 надано також від імені перевізника ФОП ОСОБА_2 . Водночас, договору (заявки, рахунку тощо) про перевезення між імпортером та виконавцем перевезення до митного оформлення надано не було, що унеможливлює перевірку достовірності числового значення заявлених транспортних витрат.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 (далі Правила №599), для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст. 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Отже, довідка про витрати на транспортування № 17-10 від 17.10.2023 згідно Правил №599 не може бути належним документом, що підтверджує вартість перевезення оцінюваних товарів.

Водночас, до позовної заяви позивач надав договір транспортно-експедиційних послуг перевезення вантажів №1 від 01.09.2022, укладений між імпортером ( ОСОБА_1 ) та експедитором ФОП ОСОБА_5 . У пункті 2.3 договору обумовлено, що Експедитор направляє Перевізнику контракт-заявку, в якій зазначається у тому числі сума оплати за перевезення (пункт 2.3.14). Оскільки не надано ні контрактів-заявок, ні рахунків від перевізника, ідентифікувати даний договір з процесом перевезення оцінюваних товарів не виявляється можливим, так як реквізити ФОП ОСОБА_5 не фігурують в жодному з поданих до митного оформлення документів.

Суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що наявність в процесі перевезення оцінюваних товарів експедитора (тобто, посередника, який організовує перевезення, укладає домовленості з перевізником, тощо) викликає додатковий сумнів щодо включення чи не включення до загальних витрат на транспортування витрат покупця на експедиційні послуги, які є частиною витрат на перевезення та підлягають включенню до митної вартості.

У поданій CMR зазначено, що разом з вантажем слідують інвойс та пакувальний (пакінг) лист. Однак, пакувальний лист до митного оформлення не надано, у зв`язку з чим перевірити розподіл ваги по тим видам панелей, які заявлені як «панелі стінові 2 сорту» (та ціна яких удвічі менша за звичайні панелі), не виявляється можливим.

Відповідно до інвойсу № 105007260 від 17.10.2023 (далі - рахунок), умови оплати по рахунку на загальну суму 3873,39 євро є наступними: 30 % оплати до початку виробництва продукції, 70% до моменту відвантаження.

Також, відповідно до п.3 контракту № 10735 від 01.04.2023, за згодою продавця в момент виставлення рахунку покупець може оплатити заздалегідь 100% вартості замовлення. Рахунок № 105007260 був виставлений 17.10.2023, а поданий до митного оформлення платіжний документ датується 10.10.2023, а отже згідно п.3 контракту, до митного оформлення не подано платіжний банківський документ про оплату на момент виставлення рахунку. Слід також відмітити, що в рахунку № 105007260 від 17.10.2023 вказано термін оплати саме до 17.10.2023.

Тобто, в будь-якому випадку на момент митного оформлення даний рахунок повинен був бути сплачений.

Водночас, до митного оформлення подано банківську платіжну інструкцію № 53JВКLNА від 10.10.2023 (платіжний документ) на суму 10602,22 євро, в розділі «призначення платежу» якого зазначено «for S.C.JORIS IDE S.R.L № 10735 від 01.04.2023», що робить неможливим ідентифікувати, за які конкретні партії товару була проведена дана оплата, і чи відноситься вона до рахунку на оцінювані товари, оскільки сума сплачених за платіжним документом коштів є значно більшою за фактурну ціну оцінюваних товарів.

Вищезазначені розбіжності з питань сплати коштів за товар викликали обґрунтований сумнів у достовірності заявлених митному органу відомостей щодо фактурної ціни товару та, відповідно, митної вартості.

В описі задекларованого товару значну його частину (64%, 346,14 м. кв) зазначено як «панелі стінові 2 сорту, з дефектами виробництва, вибракувані в результаті тестування готової продукції» і, відповідно, вартість таких виробів заявлена значно нижче, ніж їх аналоги без дефектів. Така суттєва різниця в цінах відображена також в оферті (ціновій пропозиції) від 17.10.2023, в якій зокрема ціна звичайних (нормальної якості) панелей перебуває в діапазоні від 17,10 до 32,50 євро/м.кв., тоді як ціна панелей 2 сорту - від 7,00 до 10,00 євро/м.кв.

В той же час, судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що в поданих документах не наведено чітких ідентифікаційних ознак, які б пояснювали, в чому саме полягає дефектність товарів та їх відмінність від не дефектних. Тобто, документ, який би чітко пояснював різницю у класах якості та, відповідно, вплив такої різниці на ціну товарів, до митного оформлення не надано.

Натомість, до митного оформлення подано документ (лист обґрунтування) довільної форми від 19.10.2023, структура якого складається з двох по різному відформатованих сторінок з текстом приблизно однакового змісту, але на різних мовах - українській та англійській. Зокрема можна зробити висновок про те, що кожен з поданих текстів є окремим перекладом з якогось іншого тексту, який до митного оформлення подано не було. Кожен з текстів (англійська та українська версія) мають відмітки про те, що переклад здійснено на підприємстві «S.C. Joris IDE S.R.L.», але з чого саме його здійснили - встановити неможливо.

Даний лист стосується сендвіч-панелей саме 2 сорту (в документах вказані з позначкою «2-а») і покликаний обґрунтувати їхню ціну, але містить суттєві розбіжності та порушення причинно-наслідкового зв`язку, наприклад, одним з факторів формування ціни на панелі 2 сорту вказано «невідповідність розмірів стандартним розмірам у зв`язку з відмовою попереднього замовника».

Також, в одному із пунктів листа зазначається, що інвойсна ціна товару вказана «з урахуванням проведених досліджень лабораторії заводу, де встановлено невідповідність зазначеного товару вимогам стандарту...». Водночас, до митного оформлення відповідних результатів таких досліджень подано не було.

Таким чином, надані до митного оформлення документи та відомості містять розбіжності, які безпосередньо впливають на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Вказане унеможливлює застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Як зазначалося судом вище, 20 жовтня 2023 відповідачем повідомлено декларанту про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості та запропоновано провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

20 жовтня 2023, у відповідь на запит декларант відмовився надати інші додаткові документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (договір, заявка, рахунок, тощо) та висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Від консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі також відмовляються.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що запропонувавши надати додаткові документи, митний орган сприяв позивачу в обґрунтуванні застосування першого (основного) методу визначення митної вартості ввезеного на митну території України товару. Проте, позивач не усунув наявних розбіжностей та не підтвердив задекларовану митну вартість товару.

Обставина ненадання витребуваних митницею документів позивачем не спростована.

Виходячи з системного аналізу правових норм та обставин даної справи, а також з врахуванням не підтвердження декларантом відомостей щодо ціни товару та ненадання документів, які підтверджують числові значення складових митної вартості, колегія суддів приходить до висновку, що митний орган мав обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості, відтак правомірно відмовив позивачу у декларуванні товару за методом визначення митної вартості за ціною договору, отже рішення Закарпатської митниці про коригування митної вартості товарів № UА305000/2023/000181/1 від 20 жовтня 2023 року є законним та обґрунтованим.

Стосовно вимоги про визнання протиправною та скасування картки відмови № UА305240/2023/000024 від 20 жовтня 2023, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Зважаючи на прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, Львівською митницею була оформлена оскаржувана картка відмови.

Пунктом 12 ст. 264 МК України визначено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Колегія суддів зауважує, що картка відмови № UА305240/2023/000024 від 20 жовтня 2023 прийнята відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за №1360/21672, така є похідною оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів позивача, яке апеляційний суд визнав правомірним, а тому колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимоги про скасування картки відмови у прийнятті митної декларації.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що подана апеляційна скарга містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів та незгоду з рішенням суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року у справі 260/9469/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 20.05.2024