Справа № 140/8940/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/8940/20 пров. № А/857/5864/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів- Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №140/8940/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, -

суддя в 1-й інстанції Костюкевич С. Ф.,

дата ухвалення рішення 22 лютого 2024 року,

місце ухвалення судового рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту судового рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати складових пенсії, а саме: підвищення до пенсії та додаткової пенсії, передбаченої статтями 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 січня 2014 року по 02 червня 2014 року та з 17 липня 2018 року по даний час; зобов`язати провести нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01 січня 2014 року по 02 червня 2014 року з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язання провести з 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі віднесеної до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до вимог статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2014 року по 02 червня 2014 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 11 грудня 2019 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_1 з 11 грудня 2019 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

12 лютого 2024 року до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надійшла заява позивача (стягувача) ОСОБА_1 згідно з якою позивач просить визнати протиправними дії, вчинені суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у цій справі щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії з мінімальної зарплати, а не прожиткового мінімуму згідно з Законом про державний бюджет на календарний рік виплати пенсії, та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Окремою ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі №140/8940/20 та окремої ухвали суду від 28 грудня 2023 року, яка набрала законної сили, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 11 грудня 2019 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ без урахування зміни розрахункової величини підвищення до пенсії розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого станом на 1 січня календарного року виплатити доплати до пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли порушенню закону по виконанню в неповному обсязі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі № 140/8940/20 та окремої ухвали суду від 28 грудня 2023 року в даній справі шляхом здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 1 січня календарного року виплати доплати до пенсії яке було проведено боржником за рішенням від 09 березня 2023 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що оскільки норма статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік є нормою прямої дії і застосовується (повинна застосовуватись) у випадках, визначених самою нормою. Статтею 8 зазначеного Закону визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Закон України Про Державний бюджет України на 2024 рік №3460-IX від 09.11.2023 (далі - Закон № 3460-ІХ), набрав чинності 01 січня 2024 року і є обов`язковим для усіх суб`єктів правовідносин, які застосовують його норми у своїй діяльності (в тому числі і органи Пенсійного фонду України). Таким чином, застосування при виконанні рішення суду в цій справі з 01 січня 2024 року розрахункової величини відповідно до статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік є правомірним, а висновки суду про неправомірність дій відповідача є помилковими. Просить скасувати окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №140/8940/20 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви, поданої ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи положення ст.312 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 11 грудня 2019 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_1 з 11 грудня 2019 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29 серпня 2022 року ВП №69722569 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №8781/2022, виданого 04 серпня 2022 року Волинським окружним адміністративним судом на виконання рішення суду у цій справі у зобов`язальній частині.

З матеріалів заяви та рішення ГУ ПФУ від 09 березня 2023 року на виконання рішення суду вбачається, що позивачу встановлено підвищення до пенсії відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ в розмірі 3842,00 грн, а саме: у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, визначеного законодавством станом на 01 січня 2019 року.

Тобто, нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, проведено відповідачем із застосуванням пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі Закон № 1774-VIII).

Приймаючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у цій справі в частині здійснення нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії у належному розмірі (тобто, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 1 січня календарного року виплати пенсії) протиправно боржником не виконується, чим порушено вимоги статті 129-1 Конституції України, статей 14, 370 КАС України, тому наявні правові та фактичні підстави для часткового задоволення поданої заяви.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом ч.1-3 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду, серед іншого має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження, у випадку, коли таке відкрито.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які їй відомо і які можуть бути використані судом.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон №1774-VIII, та за змістом пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Відповідно до ст.1 Закону України Про прожитковий мінімум від 15.07.1999 №966-ХІV (далі Закон №966-ХІV) прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно зі ст.2 Закону №966-ХІV прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

За змістом ч.3 ст.4 Закону №966-ХІV прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Пункт 9 ч.1 ст.40 БК України передбачає, що Законом про Державний бюджет України визначаються: розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення та рівень забезпечення прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період.

01 січня 2024 року набрав чинності Закон № 3460-ІХ, статтею 8 якого визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у цій справі 04 серпня 2022 року видано виконавчий лист №8781/2022, який стягувачем був поданий для примусового виконання та перебуває на цей час на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 29 серпня 2022 року ВП № 69722569.

25 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою у порядку ст.383 КАС України щодо виконання рішення суду не в повному обсязі, де просив вжити заходів щодо боржника ГУ ПФУ у Волинській області шляхом зобов`язання здійснювати на виконання рішення суду у його справі нарахування та виплату доплати до пенсії, виходячи з прожиткового мінімуму встановленого законодавством на календарний рік виплати пенсії, тобто на 1 січня 2023 року, а не станом на 1 січня 2019 року, як йому почали виплачувати, виконуючи рішення суду.

Окремою ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області, вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі №140/8940/22, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 11 грудня 2019 року підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством, а не станом на 1 січня календарного року виплати пенсії, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли порушенню закону невиконанню рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі №140/8940/22 в частині здійснення нарахування та виплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та встановленого законодавством станом на 1 січня календарного року виплати пенсії, встановлено ГУ ПФУ у Волинській області строк для надання Волинському окружному адміністративному суду відповіді щодо вжитих заходів за цією ухвалою тридцять днів з дня набрання окремою ухвалою законної сили.

Вищевказана окрема ухвала від 28 грудня 2023 року набрала законної сили та була отримана боржником ГУ ПФУ у Волинській області 30 грудня 2023 року.

На виконання окремої ухвали суду від 28 грудня 2023 року ГУ ПФУ у Волинській області винесено рішення № 21 від 26 січня 2024 року, яке додано до заяви в порядку ст. 383 КАС України, з якого вбачається що ОСОБА_1 проведено перерахунок, де вищевказану доплату до пенсії сформовано в розмірі 3200 грн (1600*2) при цьому застосовано ст.8 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік яким передбачено, що розмір мінімальної зарплати, яка застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду становить 1600 гривень, тобто після виконання окремої ухвали фактичний розмір доплати було зменшено з 3842 грн до 3200 грн, хоча вимога ухвали передбачала загальне збільшення розміру цієї доплати.

Як вбачається з рішення ГУ ПФУ у Волинській області №21 від 26 січня 2024 року, до 31 грудня 2023 року нарахування та виплату на виконання рішення суду підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, проведено відповідачем із застосуванням пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (далі Закон № 1774-VIII), тобто виходячи із розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2019 року, а з 01 січня 2024 року на виконання окремої ухвали суду із застосуванням статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік від 09 листопада 2023 року №3460-IX (далі Закон № 3460-ІХ), тобто з розрахунку сталої величини1600,00 грн.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, рішення у цій справі фактично виконано боржником лише з винесенням пенсійним органом рішення №21 від 09 березня 2023 року, яким позивачу розраховано суму заборгованості за період з 11 грудня 2019 року по 08 березня 2023 року, виходячи з двох прожиткових мінімумів, яку скеровано до Реєстру заборгованостей за судовими рішеннями, що веде Пенсійний фонд України для наступних виплат в порядку надходження коштів з бюджету на ці виплати, а з 09 березня 2023 року по 31 грудня 2023 року, як вбачається із рішення від 09 березня 2023 року, розмір щомісячної доплати виходячи з двох прожиткових мінімумів станом на 01 січня 2019 року в загальній сумі 3842 грн нараховувався та виплачувався позивачу.

При цьому, матеріалами справи стверджується, що оскільки відповідачем рішення суду виконане не у повному обсязі (при проведені доплати до пенсії було взято за основу прожитковий мінімум встановлений станом на 1 січня 2019 року, а не на 1 січня 2023 року), судом винесено окрему ухвалу від 29 грудня 2023 року за заявою стягувача, де зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести перерахунок та виплату доплати пенсії виходячи з прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року виплати пенсії з метою повного виконання рішення суду.

Крім того, Пенсійний фонд України звернувся з листом до Міністерства соціальної політики №2800-0301-5/7868 від 30 листопада 2023 року, в якому сформувало позицію щодо застосування окремих положень ЗУ Про держбюджет на 2024 рік за рішеннями суду, за якими зобов`язувалися судом органи Пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату доплат до пенсії, які набрали законної сили до 01 січня 2024 року та на виконання яких проведено перерахунок пенсії виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року з 01 січня 2024 року розмір такої пенсійної виплати в 2024 році органами пенсійного фонду не переглядається, а переглядаються лише ті рішення суду на виконання яких перерахунок та доплату до пенсії пенсійними органами не проведено станом на січень 2024 року. Міністерство соціальної політики України у своїй відповіді №203150/2-23/54 від 15 грудня 2023 року погодилось з позицією Пенсійного фонду України.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що застосування боржником у своєму рішенні від 26 січня 2024 року ст.8 Закону України Про державний бюджет України №3460-IX при виконанні окремої ухвали суду від 28 грудня 2023 року про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області провести перерахунок та виплату доплати до пенсії виходячи з прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року виплати пенсії, не відповідає вимогам законодавства, оскільки норми закону про державний бюджет на 2024 рік відповідно до ст.58 Конституції України не можуть поширювати свою дію на виконання окремої ухвали суду боржником за судовим рішенням, яке фактично було виконане 09 березня 2023 року.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_1 від 12 лютого 2024 року в порядку ст.383 КАС України про зобов`язання боржника вжити заходів для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення суду в частині нарахування та виплати підвищення до пенсії за ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виходячи із розрахункової величини мінімальної зарплати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно з законом про держбюджет на календарний рік виплати пенсії підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання дій протиправними та зобов`язання боржника вжити заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли порушенню закону, а саме: неповному виконанню рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством на 1 січня календарного року виплати пенсії, в якому відбулось фактичне нарахування та виплата доплати до пенсії по рішенню суду, яке було виконано боржником за рішенням від 09 березня 2023 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність заявлених вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 383 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 140/8940/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 20 травня 2024 року.