Справа № 240/7770/24
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відводі судді

21 травня 2024 року м. Житомир справа № 240/7770/24

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши заяву про відвід судді в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови їй здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, встановленого на 01.01.2021; за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн, встановленого на 01.01.2022; за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн, встановленого на 01.01.2023; за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, встановленого на 01.01.2024.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити їй перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, встановленого на 01.01.2021; за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн, встановленого на 01.01.2022; за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн, встановленого на 01.01.2023; з 01.01.2024 по 31.12.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, встановленого на 01.01.2024, з врахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2024, головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/7770/24 за позовом ОСОБА_1 було визначено суддю Чернову Г.В.

Ухвалою судді Чернової Г.В. від 02.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та встановлено їй строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, а саме відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у здійсненні їй перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, а також заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

14 травня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Чернової Г.В. від розгляду адміністративної справи №240/7770/24.

На обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що суддя Чернова Г.В. не може брати участь у розгляді даної адміністративної справи та підлягає відводу, оскільки в певний період часу Чернова Г.В. працювала помічником судді Романівського районного суду Житомирської області, посаду голови якого обіймала ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 вказала, що сумнів в об`єктивності та неупередженості судді Чернової Г.В. викликають також її дії під час розгляду адміністративної справи №240/7770/24. Зокрема зауважує, що ухвалою від 02.05.2024 про залишення позовної заяви без руху суддя безпідставно зобов`язала її надати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у здійсненні їй перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, хода в доданих нею до позовної заяви документах були наявні копія рішення від 09.04.2024 про відмову в перерахунку їй щомісячного довічного грошового утримання та копія супровідного листа від 15.04.2024. Звертає увагу, що її позовна заява за предметом і підставами є повністю аналогічною із позовними заявами інших суддів відставці, по яких судді Житомирського окружного адміністративного суду відкрили провадження, і лише суддя Чернова Г.В. залишила її позов без руху, чим перешкоджає їй в доступі до правосуддя. Також позивач вказує, що при винесенні цієї ухвали суддя порушила п`ятиденний строк, передбачений ч. 1 ст. 169 КАС України, оскільки її позов надійшов до суду 19.04.2024, а ухвала про залишення його без руху була винесена 02.05.2024. До того ж ОСОБА_1 зазначила, що на її переконання, винесення суддею Черновою Г.В. ухвали від 02.05.2024 про залишення позовної заяви без руху є помстою за коментар, опублікований нею в соціальній мережі "Facebook" у групі "Житомирський окружний адміністративний суд" під дописом про весняну толоку за участі працівників суду. З огляду на зазначені обставини, ОСОБА_1 вважає, що суддя Чернова Г.В. не може брати участь в розгляді адміністративної справи №240/7770/24.

Розглянувши зазначену заяву, суддя Чернова Г.В. дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу, про що постановила ухвалу від 16 травня 2024 року.

Частинами 3 та 4 статті 40 КАС України визначено, що питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, адміністративну справу №240/7770/24 на підставі розпорядження керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 №116 було передано для визначення в порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України, судді, який здійснюватиме розгляд заяви про відвід судді Чернової Г.В. від розгляду адміністративної справи №240/7770/24.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2024 суддею, яка буде вирішувати питання про відвід головуючої судді Чернової Г.В. від розгляду адміністративної справи №240/7770/24 було визначено суддю Черняхович І.Е.

Згідно з частиною 8 статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Частиною 11 статті 40 КАС України передбачено, що вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

З огляду на вказані приписи, суд розглядає заяву про відвід в порядку письмового провадження. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (ч. 12 ст. 40 КАС України).

Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 14.05.2024 про відвід судді Чернової Г.В. від розгляду адміністративної справи №240/7770/24 та зазначені в ній мотиви для відводу, суд дійшов наступних висновків.

Підстави для відводу судді визначено частиною першою статті 36 КАС України, відповідно до якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи:

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син. дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім і або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 36 КАС України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Водночас, згідно з частиною четвертою статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Згідно з нормами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Згідно з пунктом 12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.

При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Загальна декларація з прав людини (ст. 10) та Міжнародний пакт про громадянські і політичні права (ч. 1 ст. 14) гарантує право кожної особи на розгляд її справи компетентним незалежним та неупередженим судом у встановленому законом порядку. Незалежне суддівство є відповідальним за належну реалізацію цього права. Незалежність суддів передбачає, що судді повинні приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-якого втручання, прямого або непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких причин.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (Розділ Другий показник. Об`єктивність. Бангалорські принципи поведінки суддів).

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить вимоги щодо неупередженості суду. Зокрема, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium", "Grieves vs UK"). Крім того, відповідно до принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

У пунктах 49, 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» (Заява N 33949/02), яке згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ, зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справі "Фей проти Австрії", рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії"). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства").

Таким чином, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою. З суб`єктивної точки зору, суд не повинен виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання. Об`єктивний підхід стосується надання судом необхідних гарантій для відсутності можливості будь-якого правомірного сумніву щодо безсторонності і незалежності суду.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

При вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії").

Поряд із цим, суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Частиною третьою статті 39 КАС України передбачено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Таким чином, особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості.

Слід підкреслити, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви про відвід вбачається, що, на думку позивача, про упередженість та необ`єктивність судді Чернової Г.В. свідчить прийняте нею під час розгляду адміністративної справи №240/7770/24 процесуальне рішення, а саме - ухвала від 02.05.2024 про залишення позовної заяви без руху.

Надаючи оцінку зазначеним доводам позивача суд зазначає, що вони стосуються процесуального рішення головуючого судді Чернової Г.В., прийнятого нею під час розгляду адміністративної справи №240/7770/24, а відтак, вони фактично полягають у незгоді позивача із процесуальними рішеннями головуючого судді у вказаній справі. Разом з тим, відповідно до застереження, передбаченого частиною четвертою статті 36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу. Сумніви в неупередженості судді у зв`язку із вчиненням процесуальних дій та прийняття рішень у справі, не є чинником, що може свідчити про упередженість та необ`єктивність суду.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 "Про незалежність судової влади", процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Позивач не позбавлена можливості включити до апеляційної скарги на судове рішення за наслідками розгляду адміністративної справи №240/7770/24, своїх зауважень, вказаних у заяві про відвід, щодо прийнятої суддею під час розгляду цієї справи ухвали від 02.05.2024 про залишення позовної заяви без руху. Відтак, аргументи позивача в цій частині, якими мотивовано заяву про відвід судді не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості суддею Черновою Г.В. Зазначені аргументи ОСОБА_1 фактично відображають її власну позицію щодо прийнятого суддею процесуального рішення.

Надаючи оцінку доводам позивач про порушення суддею Черновою Г.В. передбачених ч. 1 ст. 169 КАС України строків при прийнятті ухвали від 02.05.2024, суд зазначає, що статтями 36 та 37 Кодексу адміністративного судочинства визначено вичерпний перелік підстав для відводу судді. В свою чергу, зазначена позивачем обставина щодо недотримання процесуальних строків не передбачена правовими нормами ст. 36 та ст. 37 КАС України, як підстава для відводу судді, та є оціночним судженням, тому у жодному випадку не може свідчити про наявність у судді певної зацікавленості, відсутності неупередженості або необ`єктивності.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що винесення суддею Черновою Г.В. ухвали від 02.05.2024 про залишення позовної заяви без руху є помстою за коментар, опублікований нею в соціальній мережі "Facebook" у групі "Житомирський окружний адміністративний суд" під дописом про весняну толоку за участі працівників суду, суд зазначає, що таке твердження ґрунтуються виключно на припущеннях позивача, не підтверджених жодними доказами. Саме лише припущення не може бути покладено в основу будь-якого судового акта, в тому числі й прийнятого за результатами розгляду заяви про відвід судді. Обґрунтованих обставин, які б підтверджували недотримання суддею Черновою Г.В. об`єктивного та суб`єктивного критеріїв безсторонності суду під час розгляду справи №240/7770/24 позивач не навела та суд не установив.

Посилання ОСОБА_1 на факт роботи Чернової Г.В. в певний період часу на посаді помічника судді Романівського районного суду Житомирської області, головою якого була ОСОБА_1 , суд визнає безпідставними і з цього приводу наводить такі мотиви.

Суд вважає, що сам по собі факт роботи Чернової Г.В. протягом певного часу помічником судді Романівського районного суду Житомирської області, посаду голови якого обіймала ОСОБА_1 , ще не є достатньою, самостійною і об`єктивною обставиною, яка у розумінні статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України може зумовлювати процесуальний наслідок у вигляді відводу суддів, як і не є беззаперечною і очевидною умовою для застосування такого інституту у справі, що розглядається. Робота в одному трудовому колективі ще не свідченням наявності між суддею Черновою Г.В. та ОСОБА_1 такого характеру стосунків, який міг би вплинути на безсторонність, об`єктивність чи неупередженість судді Чернової Г.В. при розгляді даної справи.

Будь-яких інших обставин та доказів на їх підтвердження, які б свідчили про упередженість судді Чернової Г.В. під час розгляду справи №240/7770/24 суд під час розгляду заяви ОСОБА_1 не встановив.

На думку суду, доводи, викладені у заяві, жодним чином не свідчать про неможливість винесення судом законного, справедливого та належним чином обґрунтованого (мотивованого) судового рішення у вказаній справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність передбачених частиною першою статті 36 КАС України підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Чернової Г.В. від розгляду адміністративної справи №240/7770/24, а тому у задоволенні цієї заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви від 14.05.2024 про відвід судді Житомирського окружного адміністративного суду Чернової Г.В. від розгляду адміністративної справи №240/7770/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена до апеляційного суду.

Суддя І.Е.Черняхович