Справа № 460/3088/24
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2024 року м. Рівне №460/3088/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області
про скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №76 від 31.01.2024 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву від 24.01.2024 про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Ухвалою суду від 25.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернувся до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак йому відмовлено у призначенні пільгової пенсії з підстав недостатнього періоду проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення. Звертає увагу, що прожив у вказаній забрудненій зоні достатню кількість років для зниження пенсійного віку на 9 років максимально, що підтверджено посвідченням потерпілого 2 категорії та довідкою органу місцевого самоврядування. За наведеного вважає, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є протиправним, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у встановлений судом строк подало відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого звертає увагу суду, що підставою звернення до суду та предметом спору в даній справі є рішення від 31.01.2024 №76 Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, а проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії. Зауважує, що відповідно до записів диплому НОМЕР_1 позивач з 01.09.1987 по 13.06.1990 навчався в Дубровицькому СПТУ №6 Рівненської області (зона гарантованого добровільного відселення), тому періоди проживання (роботи) у зоні безумовного (обов`язкового) відселення враховані на підставі довідки про проживання від 04.12.2023 за №1003/03 та складають 3 роки 3 місяці 6 днів, у тому числі станом на 01.01.1993 - 2 роки 4 місяці 25 днів. За наведеного, позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням віку у 53 роки, тобто з 17.01.2026. Таким чином, просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відповідно до змісту поданого відзиву на позовну заяву, зауважує, що до періоду постійного проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не врахований період навчання з 01.09.1987 по 13.06.1990 у Дубровицькому СПТУ №6 Рівненської області, тобто загальний період проживання (роботи) у зоні безумовного (обов`язкового) відселення складає 3 роки 3 місяці 6 днів. Таким чином, враховуючи положення статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», немає підстав для призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи другої категорії, у зв`язку з недосягненням віку 53 роки. За наведеного, просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.В.Черемель Дубровицького району Рівненської області.

21.12.1994 Рівненською обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 видано посвідчення громадянина, який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28.06.1989 р. №224) категорії 2 серії Б №000298.

Згідно з довідкою Дубровицької держадміністрації №725 від 18.01.2005, ОСОБА_1 з моменту аварії по 28.06.1989 постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення в с.В.Черемель з дня народження по 02.07.1991, з 27.05.1993 по 07.04.1994.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Дубровицької міської ради №1003/03 від 04.12.2023, виданою старостою Залузького старостинського округу, ОСОБА_1 дійсно проживав в селі Великий Черемель Сарненського району Рівненської області з 16.01.1973 по 02.07.1991, з 27.05.1993 по 07.04.1994. Вказано, що село Великий Черемель відносилося до зони безумовного (обов`язкового) відселення, а з 01.01.2006 - відноситься до третьої зони внаслідок аварії на ЧАЕС.

Відповідно до записів диплому Б №032596 №588 від 13.06.1990, позивач з 01.09.1987 по 13.06.1990 навчався в Дубровицькому СПТУ №6 Рівненської області.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Великий Черемель Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області відносилося до зони безумовного (обов`язкового) відселення (зокрема, станом на 07.04.1994).

24.01.2024 позивач, з досягненням 51-річного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та прийнято рішення №76 від 31.01.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з непідтвердженням факту проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом 5 років (з врахуванням початкової величини зниження віку 4 роки).

У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявника 51 рік; страховий стаж становить 30 років 5 місяців 14 днів. Період перебування в зоні безумовного (обов`язкового) відселення становить 3 роки 3 місяці 6 днів, в тому числі до 01.01.1993 2 роки 4 місяці 25 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 02.07.1991 по 24.05.1993 роки, згідно військового квитка НОМЕР_2 від 02.07.1991, оскільки на титульному аркуші квитка прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 ».

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача 2, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV), який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV. Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 4 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки постійне проживання або робота в зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року, проживав на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, а відтак має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 4 роки. Разом з тим, право позивача на встановлення початкової величини, пенсійним органом не заперечується.

Відповідно до статті 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Перелік категорій осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, визначений статтею 11 Закону №796-ХІІ, серед яких особи, евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Частиною 1 статті 65 Закону №796-ХІІ визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом (ч.3 ст.65 Закону №796-ХІІ).

Згідно з Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі - Порядок №501), що був чинний на час видачі позивачу посвідчення, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п.4 Порядку №501 потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28.06.1989 №224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

Таким чином особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення є прирівняними до евакуйованих у 1986 році із зони відчуження.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Водночас, різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №22-1).

Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (доповнено згідно з Постановою Пенсійного фонду № 33-1 від 25.11.2021), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чітко передбачений Порядком №22-1.

З аналізу наведених норм слідує, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є (1) довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

У рішенні про відмову у призначенні пенсії, відповідач 2 вказав, що період перебування ОСОБА_1 в зоні безумовного (обов`язкового) відселення становить 3 роки 3 місяці 6 днів, в тому числі до 01.01.1993 2 роки 4 місяці 25 днів. Відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з непідтвердженням факту проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом 5 років (з врахуванням початкової величини зниження віку 4 роки).

Тобто, на думку пенсійного органу, ОСОБА_1 набуде право на призначення пільгової пенсії у 53 роки, з розрахунку зниження пенсійного віку: 4 роки початкова величина та додатково 3 роки за кожен рік проживання (60-7).

Суд критично оцінює вказаний розрахунок проживання позивача на території зони безумовного (обов`язкового) відселення та зазначає наступне.

Судом встановлено, що здійснюючи вищенаведений обрахунок проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, пенсійним органом не враховано до такого періоду проживання навчання позивача з 01.09.1987 по 13.06.1990.

Дійсно, як встановлено судом, відповідно до диплому ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 №588 від 13.06.1990, він з 01.09.1987 по 13.06.1990 навчався в Дубровицькому СПТУ №6 Рівненської області.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, м.Дубровиця Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.07.2023 у справі №460/2589/20, дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно достатті 55 Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, факт проживання позивача на території зони безумовного (обов`язкового) відселення засвідчує довідка органу місцевого самоврядування, а саме виконавчого комітету Дубровицької міської ради №1003/03 від 04.12.2023 про те, що ОСОБА_1 дійсно проживав в селі Великий Черемель Сарненського району Рівненської області з 16.01.1973 по 02.07.1991, з 27.05.1993 по 07.04.1994.

Отже, відомості диплому не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, зокрема з 01.09.1987 по 13.06.1990, які підтверджено вищенаведеною довідкою органу місцевого самоврядування та посвідченням категорії 2.

Більше того, позивачем до позовної заяви долучено довідку Державного професійно-технічного навчального закладу «Дубровицький професійний ліцей» №52/01-22/24 від 16.02.2024 (як правонаступника ПТУ №6) зокрема про те, що в архіві ліцею відсутня карточка прописки проживання ОСОБА_1 в гуртожитку навчального закладу.

Разом з тим, відсутність вказаної довідки у пенсійного органу під час прийняття спірного рішення, не впливає на висновки суду про не правильне здійснення розрахунку періоду проживання, тобто без урахування періоду з 01.09.1987 по 13.06.1990.

При цьому, суд також звертає увагу на те, що загальновідомим є той факт, що село Великий Черемель Сарненського району Рівненської області та м.Дубровиця знаходяться на відстані всього 42 км, що не могло бути фізичною перешкодою для проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, як зазначено у довідці органу місцевого самоврядування.

Таким чином, судом встановлено, що загальний період проживання ОСОБА_1 на території зони безумовного (обов`язкового) відселення становив 6 років 19 днів, зокрема станом на 01.01.1993 5 років 2 місяці 7 днів, а не 3 роки 3 місяці 6 днів (в тому числі до 01.01.1993 2 роки 4 місяці 25 днів) як було визначено пенсійним органом.

Отже, пенсійний вік ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ підлягає зниженню з розрахунку: 4 роки початкова величина та додатково 6 років, однак максимально на 9 років.

Суд зазначає, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є досячнення особою відповідного віку.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років. За наведеного, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 9 років, достатній вік позивача для призначення пенсії має становити 51 рік (60-9).

Судом встановлено, що на момент подання заяви до пенсійного органу про призначення пенсії на пільгових умовах, позивачу виповнився 51 рік. Тому, вказана умова є дотриманою.

Одночасно суд зауважує, що також обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

В даному випадку, необхідний страховий стаж позивача, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку, повинен становити не менше 22 років. Вказана обставина відповідачами не заперечується.

Відповідач 2 у рішенні про відмову у призначенні пенсії вказав, що що страховий стаж позивача становить 30 років 5 місяців 14 днів.

Таким чином, у позивача наявний необхідний страховий стаж, а обставини щодо наявності необхідного страхового стажу не є спірними у даній справі. Тому, вказана умова також є дотриманою.

За наведеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа, яка прожила на території зони безумовного (обов`язкового) відселення достатню кількість років для зменшення пенсійного віку на 9 років максимально та відповідає вимогам щодо необхідного віку та страхового стажу.

Отже, суд дійшов висновку, що Головне управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням №76 від 31.01.2024 безпідставно та не правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що 51 рік позивачу виповнилося 16.01.2024 (день досягнення пенсійного віку), а до органу пенсійного фонду за призначенням пенсії позивач звернувся 24.01.2024, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Згідно з позовними вимогами, позивач просить суд зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути його заяву про призначення пільгової пенсії.

Разом з тим, відсутні підстави для повторного розгляду заяви позивача від 24.01.2024. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивач беззаперечно має право на призначення пільгової пенсії, а Головне управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням №76 від 31.01.2024 безпідставно та не правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Приймаючи вказане рішення, відповідач 2 діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію з 16.01.2024.

З 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України №25-1 від 16.12.2020 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», якою передбачено застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальноості при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, починаючи з 01.04.2021.

Запроваджена технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів ПФ України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця прийняття заяви до розгляду та місця проживання пенсіонера.

Таким чином, Постановою №25-1 внесено зміни, зокрема до Порядку №22-1.

Так, відповідно пункту 4.2. розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

При цьому, згідно з пунктом 4.10. розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Зміст викладених положень надає можливість зробити послідовний висновок про те, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.

Після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, тобто територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, тобто, територіальному органу Пенсійного фонду України, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Тобто, нарахування та виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/перебування особи, тобто в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Відповідно до фактичних обставин справи, заяву про призначення пенсії позивач подав до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Отже, належним відповідачем щодо призначення позивачу пенсії слід вважати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке розглядало заяву про призначення пенсії по суті та необґрунтовано прийняло рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії.

За наведеного, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для належного захисту порушеного права позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №76 від 31.01.2024 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання вказаного суб`єкта владних повноважень призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 16.01.2024.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачами не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведеного, позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №76 від 31.01.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 16.01.2024 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 21 травня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м.Рівне, Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницька обл.,21005, ЄДРПОУ/РНОКПП 13322403)

Суддя Н.В. Друзенко