Справа № 160/29393/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії, -
09 листопада 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якій позивач з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.01.2024 року, просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковальової Юлії Олегівни від 07.09.2023 про відкриття виконавчого провадження №72710703;
- визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковальової Юлії Олегівни від 07.09.2023 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 72710703, від 07.09.2023 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №72710703 та від 25.09.2023 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 72710703;
- зобов`язати Солонянський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернути відділенню поліції № 9 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області постанову по справі про адміністративне правопорушення №514605 від 05.06.2023 без виконання.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 05.06.2023 року поліцейським СРПП відділення поліції №9 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення ГБВ № 514605 від 05.06.2023 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. 06.09.2023 року постанова про накладення адміністративного стягнення від 05.06.2023 надійшла до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 07.09.2023 року головним державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72710703, а також постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору. 25.09.2023 року відповідачем було винесено постанову про арешт коштів позивача. Позивач вказує, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 05.06.2023 року згідно супровідного листа пред`явлена до виконання, згідно з відміткою відповідача 06.09.2023 року. На думку позивача, вказана постанова пред`явлена до примусового виконання з порушенням встановленого строку, що у свою чергу є підставою для скасування постанови. Також супровідний лист стягувача не містить інформацію про посадову особу, яка його підписала, що є порушенням пункту 53 Типової інструкції від 17.01.2018 року №55. Із постановою про накладення адміністративного стягнення не було подано заяву про примусове виконання рішення, що є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання. Позивач зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 05.06.2023 не відповідає жодній з вимог передбачених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема не зазначено повного та правильного найменування посади особи, яка її винесла, посилання на найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код стягувача, реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника, строк пред`явлення до виконання текст постанови не містить, відповідні дані вказано на відбитку штампа на постанові, що не передбачено чинним законодавством. Отже, позивач вважає протиправними постанови відповідача та такими, що порушують його права, тому звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 16.11.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду для усунення недоліків шляхом подання до суду: уточненої позовної заяви, що відповідає вимогам п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України, із зазначенням відомостей щодо наявності/відсутності у позивача та відповідача електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), а також доказів поважності пропуску строку звернення до суду, з наведенням відповідних підстав.
На виконання ухвали суду від 16.11.2023 року на адресу суду від представника позивача адвоката Герасимчука С.С., 30.01.2024 року надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням відомостей щодо відсутності у позивача, наявності у представника позивача та відповідача електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі). Крім того, надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представниками позивача та відповідача - 03.02.2024 року про що в матеріалах справи містяться довідки про доставку електронних листів.
Правом подання відзиву на позовну заяву в установлений термін відповідач не скористався.
Частиною першою статті 261 КАС України визначені особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі), суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В підготовче судове засідання 12.02.2024 року з`явились позивач ОСОБА_1 , та представник позивача Циндра Р.А.
У судовому засіданні 12.02.2024 року, оголошено перерву до 26.02.2024 року о 12:30 год.
14.02.2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду від відповідача надійшли копії матеріалів виконавчого провадження, які долучені до матеріалів адміністративної справи.
14.02.2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.
26.02.2024 року судове засідання знято з розгляду, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, наступне засідання призначено на 04.03.2024 року о 12:00 год.
В судове засідання 04.03.2024 року з`явився представник позивача Циндра Р.А.
В судовому засіданні 04.03.2024 року оголошено перерву до 25.03.2024 року об 12:00 год., у зв`язку з необхідністю подання додаткових доказів.
19.03.2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду від представника позивача Герасимчука С.С. надійшло клопотання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу.
01.04.2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду від представника позивача Герасимчука С.С. надійшло клопотання про долучення доказів понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.
02.04.2024 року на адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій просять розгляд справи здійснювати за їх відсутності.
15.04.2024 року на адресу суду від позивача надійшла заява, в якій просять здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
В судове засідання 15.04.2024 року учасники судового процесу не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.06.2023 року поліцейським СРПП ВП №9 винесено постанову серії ГБВ №514605 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У постанові серії ГБВ №514605 від 05.06.2023 року зазначено, що у разі несплати штрафу у строк встановлений частиною 2 статті 308 КУпАП з метою примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі 6800 грн.
Супровідним листом №43-9 7817 від 21.06.2023, вказану постанову серії ГБВ №514605 від 05.06.2023, направлено до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
07.09.2023 року головним державним виконавцем Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковальовою Юлією Олегівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72710703 з примусового виконання постанови серії ГБВ №514605 від 05.06.2023 року.
Також в рамках виконавчого провадження ВП №72710703 відповідачем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.09.2023 року на суму 100 грн., а також постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 680 грн.
25.09.2023 року в рамках виконавчого провадження ВП №72710703, головним державним виконавцем Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковальовою Юлією Олегівною винесено постанову про арешт коштів боржника.
10.10.2023 року представник позивача адвокат Герасимчук С.С. звернувся до відповідача із заявою щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №72710703 від 07.09.2023 року та винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання через пропущення стягувачем тримісячного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
14.11.2023 року головним державним виконавцем Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковальовою Юлією Олегівною винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, у зв`язку з надходженням до відповідача ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №932/9191/23.
Не погодившись з правомірністю винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №72710703, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону України № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина перша статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
За правилами частини першої статті 26 Закону України «№1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 18 Закону України №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Пунктом 7 частини першої статті 3 Закону України №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
За змістом статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Частиною третьою статті 299 КУпАП визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.
За приписами частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до частин першої, другої статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
При цьому, в добровільному порядку штраф позивачем сплачений не був, а тому відділенням поліції № 9 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було звернуто виконавчий документ до примусового виконання.
Так, згідно з частиною першою статті 12 Закону України №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Також, за правилами статті 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно із статтею 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.
Водночас, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та триває на даний час.
Разом з цим, відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 15 березня 2022 року №2129-ІХ, який набрав чинності з 26 березня 2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Згідно з вимогами пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
З матеріалів справи слідує, що постанова по справі про адміністративне правопорушення набрала законної сили 20.06.2023, строк пред`явлення постанови до виконання тривав до 20.09.2023 включно.
Водночас суд наголошує, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі про адміністративне правопорушення встановлені Законом України «Про виконавче провадження».
Постанову про відкриття виконавчого провадження №72710703 з виконання вказаної постанови прийнято державним виконавцем 07.09.2023, тобто після набрання чинності Законом № 2129-IX від 15 березня 2022 року.
Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України №1404-VIII, як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.03.2023 року у справі №260/2595/22 (провадження №К/990/383/23).
Щодо доводів позивача про невідповідність форми постанови по справі про адміністративні правопорушення від 05.06.2023 року вимогам до виконавчого документу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
В даному випадку в дослідженій судом постанові по справі про адміністративне правопорушення ГБВ № 514605 від 05.06.2023 року відсутні наступні обов`язкові дані: повне найменування, місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача; дата набрання постановою законної сили; строк пред`явлення постанови до виконання.
Відсутність таких обов`язкових даних свідчить про недотримання форми виконавчого документу вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Враховуючи невідповідність постанови вимогам до виконавчого документу, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» постанова по справі про адміністративне правопорушення ГБВ № 514605 від 05.06.2023 року підлягала поверненню стягувачу без прийняття до виконання.
Враховуючи зазначене та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про протиправність постанов головного державного виконавця Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковальової Юлії Олегівни від 07.09.2023 року про відкриття виконавчого провадження №72710703, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, від 07.09.2023 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №72710703 та від 25.09.2023 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 72710703 та необхідність їх скасування.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження та наявність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернути відділенню поліції № 9 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області постанову по справі про адміністративне правопорушення ГБВ №514605 від 05.06.2023 без прийняття до виконання.
Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Крім того, в матеріалах справи наявні клопотання від 14.02.2024 року та від 18.03.2024 року про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.
Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Судом встановлено, що професійну правничу допомогу позивачу було здійснено за Договором про надання правової допомоги № 260 від 07.06.2023 року, укладеним між сторонами: Адвокатським бюро «Сергія Сергійовича Герасимчука» в особі керуючого Герасимчука Сергія Сергійовича (надалі Адвокатське бюро) та ОСОБА_1 (Клієнт).
Предметом договору є те, що Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.
Пунктом 2.6 Договору про надання правової допомоги № 260 від 07.06.2023 року визначено, що бюро може залучати до виконання укладених ним договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. При цьому, зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.
Згідно пункту 5.1. Договору про надання правової допомоги № 260 від 07.06.2023 року, гонорар Адвокатського бюро за цим Договором встановлюється у твердій грошовій формі, у національній валюті та визначається на підставі встановлених Адвокатським бюро рахунків та складених актів наданих послуг в залежності від обсягу доручення.
Згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №116 від 10.11.2023 року, адвокатом виконана робота у виді:
- підготовки позовної заяви про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів головного державного виконавця Солонянського відділу ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадження №72710703, ціна за виконані роботи (послуги) 1500,00 грн., про що виставлено рахунок №7 від 05.11.2023 року.
Оплата за надання вказаних послуг підтверджується випискою з рахунку від 25.11.2023 року на суму 1500,00 грн.
Згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №16 від 16.02.2024 року, адвокатом виконана робота у виді:
Оплата за надання вказаних послуг підтверджується випискою від 10.02.2024 року на суму 3000,00 грн.
Згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №24 від 29.02.2024 року, адвокатом виконана робота у виді:
Оплата за надання вказаних послуг підтверджується випискою з рахунку від 23.02.2024 року на суму 1500,00 грн.
Згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №26 від 04.03.2024 року, адвокатом виконана робота у виді:
Оплата за надання вказаних послуг підтверджується випискою від 02.03.2024 року на суму 1500,00 грн.
Згідно наданого рахунку №13 від 18.03.2024 року, адвокатом виконана робота у виді:
Вирішуючи клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в даній адміністративній справі, судом враховано наступне.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Суд наголошує, що відповідно до частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
При цьому також необхідно враховувати, що Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, кількість засідань, тривалість розгляду справи судом, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 9000,00 грн є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.
Так, у цій справі представником позивача - адвокатом Герасимчуком Сергієм Сергійовичем були підготовлені: позовна заява та заява про усунення недоліків позовної заяви. Крім того, представник позивача - адвокат Герасимчук Сергій Сергійович, особисто не брав участі у судових засіданнях, оскільки згідно з протоколами судових засідань від 12.02.2024 року та від 04.03.2024 року в інтересах ОСОБА_1 виступав адвокат Циндра Р.А., який відповідно до договору №285 про залучення адвоката для надання правової допомоги по Договору №260 від 07.06.2023 року надає правову допомогу клієнту адвокатського бюро - Діжі Володимиру Михайловичу.
На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 3500,00 грн.
Аналіз положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Верховний Суд у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Таким чином, з огляду на часткову доведеність позивачем розміру понесених витрат на правничу допомогу у сумі 3500,00 грн. та недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем розміру витрат у меншому розмірі, суд доходить висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500,00 грн.
У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити у зв`язку із не наданням належних доказів їх співмірності, а також того, що вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір є обґрунтованим.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 72-90, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковальової Юлії Олегівни від 07.09.2023 про відкриття виконавчого провадження №72710703, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 72710703, від 07.09.2023 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №72710703 та від 25.09.2023 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 72710703.
Зобов`язати Солонянський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернути відділенню поліції № 9 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області постанову по справі про адміністративне правопорушення ГБВ №514605 від 05.06.2023 без прийняття до виконання.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева