Справа № 357/3783/24
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/3783/24
Провадження № 2-а/357/43/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючий суддя Бондаренко О.В., за участю секретаря судового засідання Кононюка П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Полку (Батальйону) патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

08.03.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що 23.02.2024 поліцейським взводу 1 роти 1 батальйону 2 ПСП в місті Біла Церква та Білоцерківського району УПП у Київській області рядовим поліції Єришевим Богданом Олександровичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії ББА №126005, по факту скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КУпАП, згідно якої до неї застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн, по факту відсутності відповідних документів на право керування транспортним засобом, а саме автомобілем Ніссан Жук, д.н.з. НОМЕР_1 , який належіть їй на праві власності. З даною постановою вона не згодна в зв`язку з тим, що постанова винесена незаконно, суперечить нормам діючого законодавства, виходячи з наступного. Згідно ст. 126 КУпАП відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом, а не самого права керування як це зазначив поліцейський в постанові. Стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає чіткий перелік підстав для зупинення транспортного засобу. В даному випадку жоден з перерахованих в статті пунктів не підпадав під підставу для зупинки транспортного засобу та перевірки документів і наступні дії поліцейського є неправомірними і постанова підлягає скасуванню. Згідно постанови Кабінету Міністрів України №184 від 03.03.2022 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» строк дії посвідчення водія що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану. продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складання теоретичного і практичного іспитів (п. 2 ч. 1 Постанови № 184 від 03.03.2022). Згідно тимчасової посвідки на постійне місце проживання вона переїхала на постійне місце проживання в Україну в 2012 році і 25.12.2012 отримала тимчасову посвідку серії НОМЕР_2 яка дійсна безстроково. Так згідно ч. 1 даної постанови прострочений термін водійського посвідчення іншої держави дійсний на території України в період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану. Дата дії посвідчення водія закінчилася 28.03.2023, але дійсна згідно чинного законодавства. Відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 на території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до п. 20 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022, строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час винесення вищевказаної незаконної постанови про адміністративне правопорушення.02.03.2024 нею була написана скарга на ім`я начальника Батальйону патрульної поліції м. Біла Церква, яка направлена Укрпоштою на поштову адресу. Крім того, 29.02.2024 нею була сплачена сума штрафу в розмірі 3400 грн. В зв`язку з тим, що інспектор ОСОБА_2 під розпис в постанові попередив, що у випадку несплати штрафу буде стягнута повна сума в розмірі 6800 грн. Також, зі слів інспектора, сплата штрафу не позбавляє її права оскаржити незаконно винесену постанову. Вважає, що постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною, вважає себе невинною і факт сплати визначеного штрафу в розмірі 3400 грн не є підтвердженням її винуватості, а є підтвердженням її відповідальності, добросовісності та відсутності можливості сплатити штраф в розмірі 6800 грн, про що під розпис довів працівник патрульної поліції про наслідки у подвоєнні суми штрафу у випадку його несвоєчасної сплати. При винесенні оскаржуваної постанови поліцейським взводу 1 роти 1 батальйону 2 ПСП в місті Біла Церква та Білоцерківського району Управління патрульної поліції у Київській області рядовим поліції Єришевим Богданом Олександровичем було допущено неповноту, неправильність та незаконність при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не дана правова оцінка постанові Кабінету Міністрів №184 від 03.03.2022, порушені її права як особи яка притягається до адміністративної відповідальності, наслідком чого стало винесення незаконної постанови серії ББА № 126005. Тому, просила визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону 2 ПСП в м. Біла Церква та Білоцерківського району Управління патрульної поліції в Київській області рядового поліції Єришева Богдана Олександровича серії ББА №126005 від 23.02.2024 у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та про накладення на неї штрафу у розмірі 3400,00 грн, а провадження у справі закрити. Також просила повернути їй грошові кошти в розмірі 3400,00 грн згідно квитанції до платіжної інструкції №44270405 від 29.02.2024.

14.03.2024 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відмовлено у відкритті провадження в частині вимог про повернення грошових коштів у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та повернення грошових коштів.

26.03.2024 після усунення позивачем недоліків позову, судом поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою, прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, залучено до участі в справі у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, електронна пошта: ).

01.04.2024 представник відповідачів, Полку (Батальйону) патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП та Департаменту патрульної поліції, за довіреністю у справі - Костянтин Сорока, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного. Відповідно до винесеної постанови, 23.02.2024 о 09 год 05 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , по б-р Олександрійському, 169 не мав права керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1.а) Правил дорожнього руху, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП. Позивач обґрунтував свою позовну заяву, поряд з тим позивачем до позову не додано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, а отже такий позов сформований виключно на припущеннях, які не можуть бути прийняті до уваги судом.Аналізом відеозапису з нагрудної камери поліцейського (моторолла 476392, відеозапис додається до відзиву) встановлено, що 23.02.2024 гр. ОСОБА_1 була зупинена працівниками поліції під час керування транспортним засобом NissanJuke, номерний знак НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме відсутність чинного страхового полісу (страхового сертифікату «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії). Підійшовши до транспортного засобу працівники поліції представилися, повідомили причину зупинки транспортного засобу та в подальшому відповідно до п.п. 2.4 ПДР України повідомили про необхідність надати для перевірки документи, а саме посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів, так як відповідно до бази МТСБУ за номерним знаком НОМЕР_1 поліс відсутній. В свою чергу гр. ОСОБА_1 повідомила, що дуже поспішає та намагалася «домовитися» з працівниками поліції, щоб останні винесли постанову без її участі, так як їй потрібно їхати на роботу, щоб не було штрафу та через деякий час зустрітися, забрати винесену постанову та оплатити її. Для перевірки документів ОСОБА_1 надала посвідчення водія серії НОМЕР_3 видане «МРЭО ГАЙ Г. Тирасполь УГАЙ МВД ПМР» строк дії якого з 28.03.2013 до 28.03.2023, яке не визнається державою Україна та тимчасову посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_2 від 25.12.2012 року видану УДМСУ в Хмельницькій області, яка дійсна безстроково. Перевіривши вказані документи, поліцейські повідомили ОСОБА_1 , що відповідно до положень Постанови КМУ № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», остання не має права керування транспортними засобами та буде винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Під час розгляду справи водію роз`яснено права та обов`язки (09:10 відеозапису з нагрудного відеореєстратора) передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, якими остання не виявила бажання скористатися, з дотриманням вимог ст. 279 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015. Крім того, під час розгляду справи ОСОБА_1 неодноразово повідомляла, що має право керування транспортними засобами посилаючись на Постанову КМУ від 03.03.2022 року № 184 «Про деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», та надаючи поліцейським посвідчення водія надане Придністровською Молдавською Республікою та зазначала, що відносно неї на даний час відкрито кримінальне провадження, щодо волонтерства та в разі винесення постанови про адміністративне правопорушення «спалить машину і себе в ній». Також, на 09 год 04 хв відеозапису позивач повідомляє: «Я тільки здаю на права», що згідно ст. 78 КАС України не потребує додаткового доказування. Після винесення постанови та ознайомлення водія ОСОБА_1 на місце події прибув знайомий останньої, який відмовився називатися (відповідно до розписки доданої до постанови ББА 126005 від 23.02.2024 - ОСОБА_3 ) та назвався «фахівцем в галузі права», при цьому будь яких підтверджуючих документів поліцейським надано не було, вимагав надати йому для ознайомлення докази вчинення правопорушення, поводив себе зухвало, провокував конфлікт та принижував честь та гідність працівників поліції. В подальшому водія ОСОБА_1 було ознайомлено з винесеною постановою, про що відповідних графах було поставлено її особистий підпис, також гр. ОСОБА_4 було написано розписку щодо зобов`язання доставити транспортний засіб Nissan Juke, д.н.з. НОМЕР_1 до місця стоянки за адресою: АДРЕСА_2 . Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 року № 184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» - строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів. Означене стосується посвідчень, які визнаються державою Україна на своїй території). В свою чергу слід зазначити, що відповідно до наданої ОСОБА_1 тимчасової посвідки на постійне поживання серії НОМЕР_2 від 25.12.2012, остання повинна була замінити посвідчення водія іноземної держави яка визнається державою Україна на національне посвідчення водія протягом 60 днів, або отримати посвідчення водія встановленого зразка на території України, що в свою чергу ОСОБА_1 зроблено не було та підтверджує, що остання не має права керування транспортними засобами на території України. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» - посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів. Також, спростовуючи твердження позивача, зазначив, що Указом Президії ВР УРСР №2614-VIII від 25.04.1974 було ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 08.11.1968.Віденську Конвенцію про дорожній рух від 08.11.1968 Республікою Молдова ратифіковано 26.05.1993 року. Таким чином, Україна визнає дійсними на своїй території посвідчення водія, видані Республікою Молдова. При цьому, Придністровський район, який є складовою Республіки Молдова, не є підписантом Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968.Отже, оскільки адміністративно-територіальний устрій Республіки Молдова не містить формування під назвою «Придністровська Молдавська Республіка», можна дійти до висновку, що будь-які документи, видані установами зазначеної «Придністровської Молдавської Республіки», не можуть вважатися офіційними документами, виданими від імені Республіки Молдова чи від її офіційного органу. Справу про адміністративне правопорушення стосовно порушення позивачем 23.02.2024 вимог п. 2.1.а) ПДР, що виразилось у відсутності права керування транспортним засобом, було розглянуто відповідачем на місці вчинення адміністративного правопорушення. Перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем було роз`яснено позивачу її права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Розпочавши розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідач назвав свою посаду, спеціальне звання та прізвище, та пояснив позивачу підставу зупинки, а також, що він уповноважений на розгляд справи про адміністративні правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Поряд з тим у відповідності ст. 279 КУпАП повідомив позивачку про початок розгляду справи назвав свою посаду час та місце розгляду справи та повідомив її про обов`язок пред`явити документи передбачені п.2.1 ПДР для встановлення особи, враховуючи те, що розглядається справа про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення позивачки, відповідач, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накласти на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн, що в межах санкції даної статті. Після чого у присутності позивачки було винесено постанову та її було повідомлено про порядок оскарження постанови, наслідки її невиконання, передбачені ст. 307, 308 КУпАП. Разом з тим, під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі та у межах встановлених п. 2 ч. 1 ст. 32, ст. 35 Закону, ст. 222, 245,251, 252, 278, 279 КУпАП, положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395. Тому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 21.05.2024 представник відповідачів, Полку (Батальйону) патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП та Департаменту патрульної поліції, за довіреністю у справі - Костянтин Сорока, подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 268 КАС України, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст. ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , має тимчасову посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 25.12.2012, яка дійсна безстроково, є власником транспортного засобу «Nissan Juke», номерний знак НОМЕР_1 , та має посвідчення водія серії НОМЕР_3 , яке видане 28.03.2013 Придністровською Молдавською Республікою зі строком дії до 28.03.2023, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 7-8, 10).

З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2024 поліцейським взводу 1 роти 1 батальйону 2 ПСП в місті Біла Церква та Білоцерківського району УПП у Київській області ДПП рядовим поліції Єришевим Богданом Олександровичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №126005 (а.с. 6), в якій вказано, що 23.02.2024 о 09 год 05 хв. в м. Біла Церква по бульвару Олександрійському, 169, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , не мала права керування транспортним засобом, чим порушила вимоги п. 2.1 (а), Правил дорожнього руху та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП. Вказаною постановою позивачку піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно п. 4 розділу І наведеної Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 2 ст.126 КУпАП.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п.10 Розділу ІІІ Інструкції).

Аналогічні положення закріплені в ст. 252 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Як вбачається з оскаржуваної постанови серії ББА №126005 від 23.02.2024, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП України, у зв`язку з порушенням п. 2.1 (а) ПДР, а саме, що позивач керувала транспортним засобом «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами.

Відповідно до п.1.1 Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Аналогічні положення викладені в пунктах 1.3 та 1.9. ПДР України, а саме учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху визначено терміни: водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії, механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт; транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Позивачка, заперечуючи вказане правопорушення, зазначила, що не порушувала ПДР, оскільки стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає чіткий перелік підстав для зупинення транспортного засобу, але в даному випадку жоден з перерахованих в статті пунктів не підпадав під підставу для зупинки транспортного засобу та перевірки документів і наступні дії поліцейського є неправомірними і постанова підлягає скасуванню. Крім того, згідно постанови Кабінету Міністрів України №184 від 03.03.2022 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» строк дії посвідчення водія що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складання теоретичного і практичного іспитів (п. 2 ч. 1 Постанови № 184 від 03.03.2022). Отже, згідно ч. 1 даної постанови прострочений термін водійського посвідчення іншої держави дійсний на території України в період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану. Дата дії посвідчення водія закінчилася 28.03.2023, але дійсна згідно чинного законодавства. Відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 на території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до п. 20 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022, строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час винесення вищевказаної незаконної постанови про адміністративне правопорушення. Також, згідно тимчасової посвідки на постійне проживання вона переїхала на постійне місце проживання в Україну в 2012 році і 25.12.2012 отримала тимчасову посвідку серії НОМЕР_2 яка дійсна безстроково.

Однак, суд критично оцінює дані твердження позивачки, виходячи з наступного.

Як зазначено вище у рішенні, позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою РФ, має тимчасову посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 25.12.2012, яка дійсна безстроково та має посвідчення водія серії НОМЕР_3 , яке видане 28.03.2013 Придністровською Молдавською Республікою зі строком дії до 28.03.2023.

Відповідно до пп «а» п.29.1 ПДР водій механічного транспортного засобу, що прибуває до України з іншої країни, а також водій - громадянин України, який виїжджає за кордон, повинні мати: реєстраційні документи на транспортний засіб і посвідчення водія, що відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968).

У відповідності до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Указом Президії ВР УРСР №2614-VIII від 25.04.1974 було ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 08.11.1968. Вказану Конвенцію про дорожній рух від 08.11.1968 Республікою Молдова ратифіковано 26.05.1993.

Таким чином, Україна визнає дійсними на своїй території посвідчення водія, видані Республікою Молдова.

При цьому, Придністровський район, який є складовою Республіки Молдова, не є підписантом Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968.

Отже, оскільки адміністративно-територіальний устрій Республіки Молдова не містить формування під назвою «Придністровська Молдавська Республіка», суд приходить до висновку, що будь-які документи, видані установами зазначеної «Придністровської Молдавської Республіки», не можуть вважатися офіційними документами, виданими від імені Республіки Молдова чи від її офіційного органу.

Крім того, визнання на території Республіки Молдова посвідчення водія, виданого «Придністровською Молдавською Республікою», на підставі Протоколу про взаємне визнання дії на території Придністров`я і Республіки Молдова документів, що видаються компетентними органами сторін, укладеного 16.05.2001 між Придністров`ям і Республікою Молдова, не є підставою для визнання права позивача на керування транспортним засобом на території України за вищевказаним посвідченням, яке видане так званою «Придністровською Молдавською Республікою».

Також, відповідно до п.30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ від 08.05.1993 №340,в редакції постанови Кабінету Міністрів України №511 від 10.05.2009, посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення).

Виходячи з аналізу пункту 30 даного положення, особа, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, має право на керування транспортними засобами за наявності посвідчення водія іноземної держави, однак, яке видано саме іноземною державою, а не її окремим територіальним формуванням без статусу держави, лише протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні та після цього підлягає обміну на національне посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії.

Також, слід зазначити, що згідно абзацу другого п. 1 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ від 08.05.1993 №340, в редакції постанови Кабінету Міністрів України №511 від 10.05.2009, особливості допуску громадян до керування транспортними засобами у період воєнного стану та протягом року з дня його припинення або скасування визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами».

Так, Кабінетом Міністрів України у відповідності до статей 12-1, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» винесено постанову №184 від 03.03.2022 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами». Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан, який неодноразово продовжувався та, зокрема, Указом Президента № 271/2024 від 06.05.2024 строк дії воєнного стану продовжено з 14.05.2024 строком на 90 діб, тобто до 12.08.2024.

Так, підпунктом 2 пункту 1 Постанови КМУ від 03.03.2022 №184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» встановлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану, строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивачка - ОСОБА_1 , будучи громадянкою РФ, переїхала на постійне місце проживання в Україну ще 25.12.2012 та в разі наявності в неї посвідчення водія, яке видане саме іноземною державою, а не її окремим територіальним формуванням без статусу держави, мала отримати національне посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, після отримання якого особи допускаються до керування транспортними засобами, та підтверджує, що остання не має права керування транспортними засобами на території України.

Тому, посилання позивачки на чинність її посвідчення водія на підставі Постанови КМУ від 03.03.2022 №184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» суд відхиляє.

Представником відповідачів, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові серії ББА №126005 від 23.02.2024, було надано диск з записом з відеореєстратора №476392 інспектора ОСОБА_5 .

Так, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З оглянутого судом відео із запису відеореєстратора №476392, вбачається, що відео від 23.02.2024 розпочинається з моменту, коли інспектором поліції, під час несення служби в м. Біла Церква по бульвару Олександрійському, було зупинено транспортний засіб Nissan Juke, д.н.з. НОМЕР_1 , через відсутність чинного страхового полісу про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; підійшовши до транспортного засобу працівники поліції представилися, повідомили причину зупинки транспортного засобу та в подальшому відповідно до п.п. 2.4 ПДР України повідомили про необхідність надати для перевірки документи, а саме посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів, так як відповідно до бази МТСБУ за номерним знаком НОМЕР_1 поліс відсутній; в свою чергу, ОСОБА_1 для перевірки документів надала посвідчення водія серії НОМЕР_3 видане «МРЭО ГАЙ г.Тирасполь УГАЙ МВД ПМР» строк дії якого з 28.03.2013 до 28.03.2023, яке не визнається державою Україна та тимчасову посвідку на постійне місце проживання серії ХМ № 00092/2012 від 25.12.2012 видану УДМСУ в Хмельницькій області, яка дійсна безстроково; перевіривши вказані документи, поліцейські повідомили ОСОБА_1 , що відповідно до положень Постанови КМУ № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», остання не має права керування транспортними засобами та буде винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП на накладено штраф у розмірі 3400,00 грн; під час розгляду справи водію було роз`яснено права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та в подальшому водія ОСОБА_1 було ознайомлено з винесеною постановою.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 визначений частиною другою статті 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Позивачкою не надано до суду доказів, які б підтверджували, що відповідач при складанні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності діяв не в спосіб, передбачений КУпАП, не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували факт вчинення ним правопорушення, а ті обставини, на які посилається позивачка як на підставу скасування постанови в частині притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, суд розцінює як спробу уникнення від адміністративної відповідальності.

Тому, враховуючи, що відповідачем відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке встановлена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена у відповідності до вимог закону, адміністративне стягнення накладене в межах санкції статті закону, а доводи позивачки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та будь-якими доказами не спростовані, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суд не вбачає.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно було винесено оскаржувану постанову серії ЕАТ №7696714 від 09.09.2023 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Щодо встановлення належності відповідачів, як обов`язку суду, слід зазначити наступне.

Пунктом 9 частини першої статті 4 КАС України визначено, що відповідач це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно положень статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Положеннями ст. 255, 288 КУпАП передбачено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції та належним відповідачем є саме відповідний орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року № 742/2298/17).

Тому, враховуючи, що оскаржувана постанова серії ББА №126005 від 23.02.2024 про накладення адміністративного стягнення винесена поліцейським взводу 1 роти 1 батальйону 2 ПСП в місті Біла Церква та Білоцерківського району УПП у Київській області ДПП рядовим поліції Єришевим Богданом Олександровичем від імені органу, а саме: Департаменту патрульної поліції, який залучений судом 26.03.2024, суд дійшов висновку, що вимоги до Полку (Батальйону) патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП заявлені позивачем як до неналежного відповідача.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовна заява не підлягає задоволенню, судові витрати позивача слід залишити без відшкодування.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 7, 33, ч.2 ст.122, 245, 251, 252, 258, 268, 276, 280, 283, 288, 289, 293 КУпАП, ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 139, 205, 241, 242, 244, 246, 255, 268-272, 286, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Полку (Батальйону) патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції(місцезнаходження: вул. Сухоярська, 18-А, м. Біла Церква, Київська область), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048), про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 21.05.2024.

СуддяО. В. Бондаренко