Справа № 308/4917/23
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/4917/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Майор Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 019020 від 19.03.2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 019020 від 19.03.2023 року.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 19.03.2023 року поліцейським взводу 2 батальйону 4 УПП в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Багин Янеком Юрійовичем було винесено постанову серії БАБ № 019020 від 19.03.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та ч.2 ст. 126 КУпАП України з приводу того, що нібито він, керуючи на а/д Н 093 автомобілем марки «Фольсваген Пасат» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 78 км/год. при обмеженні швидкості 50 км/год, а також керував транспортним засобом будучи особою, яка не має прав на керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.10, 12.4 ПДР України.

Зазначає, що зі змісту постанови слідує, що швидкість вимірювалася приладом «Трукам 008401». За результатом розгляду справи поліцейським прийнято рішення про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Позивач зазначає, що із зазначеною постановою він не погоджується, вважає її протиправною і такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що 19.03.2023 року по автодорозі Н 093 він слідував автомобілем марки «Фольсваген Пасат» д.н.з. НОМЕР_1 в якості пасажира і транспортним засобом не керував, за кермом автомобіля перебувала інша особа.

Зазначив, що після зупинки автомобіля він вийшов із автомобіля та направився до екіпажу патрульної поліції для з`ясування причин зупинки, оскільки водій жодних правил не порушував. При з`ясуванні обставин між ними виникло непорозуміння, за результатами якого поліцейським, без належного з`ясування обставин справи, без наявності належних доказів, без урахування дорожньої обстановки і вимог ПДР було винесено постанову серії БАБ № 019020 від 19.03.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та ч.2 ст. 126 КУпАП України.

Вказав, що жодних належних доказів керування автомобілем саме ним, а тим більше порушення саме ним вимог ПДР України поліцейським йому не було пред`явлено. Вважає, що поліцейський притягнув його до відповідальності не маючи на те підстав.

Позивач зазначає, що інспектором поліції не було роз`яснено йому права та обов`язки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення ст.268 КУпАП, у частині реалізації права на участь у справі адвоката.

Постанова не містить інформації про докази, якими підтверджується факт правопорушення, а відтак на його думку постанова винесена безпідставно. Вважає, що його вина у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а його твердження належними доказами не спростовані.

Зазначив, що з урахуванням ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим.

На підставі вищенаведеного позивач вважає, що оскарженою постановою порушено його права, свободи та законні інтереси, оскільки його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності та безпідставно накладено адміністративне стягнення. З посиланням на викладене просить суд постанову поліцейського взводу 2 батальйону 4 УПП в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Багин Янека Юрійовича серії БАБ № 019020 від 19.03.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.1 ст. 122 КУпАП та ч.2 ст. 126 КУпАП України - визнати протиправною (неправомірною) і скасувати, а провадження по справі за вказаною постановою закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

26.05.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Зокрема зазначив, що 19.03.2023 року біля 17:11 під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача TruCam LTI 20/20СЕРІЙНИЙ НОМЕР тс 008401, за адресою: Закарпатська область, м. Мукачево, а/д Н09, 3 км., було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу «Volkswagen Passat» з номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 78 км/год. в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України. На підставі ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» транспортний засіб було зупинено. Поліцейський підійшов до водія, яким виявився Позивач, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підстави зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію» та п. 2.4 ПДР України.

Наголосив на тому, що всіх водіїв на вимогу ознайомлюють з документами, що підтверджують правомірність використання вимірювального приладу TruCam, а також фотознізмками, які зроблені приладом. Відтак, доводи позивача про їх відсутність та неможливість надання є необґрунтованими та не відповідають дійсності. При цьому, інспектором було роз`яснено позивачу, що на фотозображенні чітко видно дату, час фіксації, марку, модель транспортного засобу та символи номерного знаку. Зазначає, що всі вищенаведені докази повністю спростовують домисли позивача про те, що транспортний засіб під його керуванням не порушував ПДР. Зазначив, що в ході спілкування з особою та перевірки документів за наявними базами інспектор встановив, що водій керував автомобілем будучи особою, яка не має права керування транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а ПДР України.

Вказує, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, та п.2.1.1 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.126 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

Щодо правомірності притягнення правопорушника до відповідальності відповідач зазначив, що прилад TruCam конструктивно розроблений таким чином, що дозволяє його використання без спеціалізованих стаціонарних підставок. Про що свідчить спеціальна ручка, накладка та відсутність у технічній документації та інструкціях інформації про необхідність їх застосування. Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірюваної техніки №22-01/26699, виданного ДП «Укрметртестстандпрт» від 02.12.2022 р. та чинного до 02.12.2023 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС008401, є придатним до застосування.

Відповідач зазначив, що позивач стверджує, що він транспортним засобом не керував, а був в якості пасажира. Однак, це повністю спростовується наданим до суду відеозаписом з TruCam LTI 20/20 №ТС008401. Даний відеозапис також підтверджує факт руху автомобіля та вчинення правопорушення. Вказує на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів , які б свідчили про обгрунтованість заявлених позовних вимог. Просив суд врахувати правову позицію Великої Палати ВС викладену у постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19.

У зв`язку з наведеним відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

12.06.2023 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив відповідача відповідно до якого зазначає, що позивач не визнає факту надіслання відзиву позивачеві. Долучений відповідачем до відзиву супровідний лист про надіслання його копії позивачеві є лише доказом складення такого листа (як одного із складових елементів процедури надсилання), однак, не є доказом надсилання копії відзиву із долученими додатками позивачеві.

Зазначив, що внаслідок не надсилання відповідачем позивачеві копії відзиву ним створено умови, за яких для позивача утруднюється реалізація процесуальних прав, зокрема на ознайомлення з таким та подання відповіді на нього.

Зазначив, що долучені довідки, лист, складені стороною відповідача не є належними і об`єктивними джерелами інформації, оскільки складені особами, які є підлеглими керівнику відповідача в силу їх посад та повноважень. Відповідно, такі особи є упередженими і зацікавленими в результаті розгляду справи, отже створені ними документи не є належними і допустимими доказами, які б дозволяли встановити об`єктивно обставини справи. З урахуванням наведеного, просить суд наведені відповідачем доводи, заперечення і докази на спростування позовних вимог-відхилити, як неналежні, недопустимі і недостатні.

Позиція сторін по справі:

Позивач та представник позивача у призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача у призначене судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив до суду надходив.

Заяви, клопотання:

28.04.2023 року позивачем подано до суду заяву про видачу копії ухвали про відкриття провадження.

15.05.2023 року представником позивача подано до суду заяву про ознайомлення та відкладення розгляду справи.

25.05.2023 року представником позивача подано до суду заяву про видачу копії ухвали.

26.05.2023 року представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов.

12.06.2023 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив відповідача.

23.08.2023 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

02.10.2023 року представником позивача подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

20.12.2023 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи.

03.04.2024 року представником відповідача подано до суду додаткові пояснення у справі.

03.04.2024 року представником відповідача подано до суду клопотання про долучення доказів.

25.04.2024 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

04.04.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву залишено без руху.

05.05.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі № 308/4917/23 та призначено справу до розгляду.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступного висновку.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП), ЗакономУкраїни «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР) та ст.286 КАС України.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно правових актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Судом встановлено, що 19.03.2023 року поліцейським взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Багин Я.Ю. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 019020, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 19.03.2023 р. о 17 год. 11 хв. адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та ч.2 ст. 126 КУпАП України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі з накладенням адміністративного стягнення на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400,00 грн., а саме за порушення вимог п. 2.1 «а» , п. 12.4 ПДР України.

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Відповідно до п. 1.10 ПДР України населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Обмеження швидкості 50 км/год. стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», дія цього обмеження скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту». Відповідно до п. 10.7.39 ДСТУ 4100-2014 Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування знаки 5.45 Початок населеного пункту і 5.46 Кінець населеного пункту повинні застосовуватись для позначення населеного пункту (відповідно початку та кінця), в якому діють спеціальні вимоги, що регулюють порядок руху в населених пунктах, і установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із змісту спірної постанови слідує, що позивачем допущено перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів у населеному, а саме керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat» з номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 78 км/год. в межах населеного пункту, де дозволяється рухатись зі швидкістю не більше 50 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України.

При цьому, у складеній постанові вказано серійний номер і назву технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху керованого позивачем автомобіля.

Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.1 ст.122 КУпАП та ч.2 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Згідно з ч.2 та ч.4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч.1 та ч.2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Ст.258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення як один із можливих доказів по справі не складався, однак відповідачем надані інші беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд , здійснивши перевірку рішення субєкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обовязок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобовязаний подати докази на спростування таких заперечень. Позивач заперечує факт порушення ним ПДР.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обовязок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Отже, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1ст. 73 КАС Українипередбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 74 КАС України).

Відповідач до відзиву долучив відеоматеріали та фотознімки на якому зафіксовано, дату вчинення правопорушення, серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу позивача, місце скоєння правопорушення.

Щодо доданого до матеріалів справи відеофайлу та роздрукованого фото з приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС008401 суд враховує наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що автомобіль під керуванням позивача рухався зі швидкістю 78 кілометрів на годину в межах населеного пункту. На відеозаписі зафіксовано рух транспортного засобу марки «Volkswagen Passat» з номерним знаком НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 78 км/год. в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год під керуванням гр. ОСОБА_1

Долученими до матеріалів справи відеозаписом та фотосвітлинами з місця події підтверджується вказана обставина.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно із ст. 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.

Як встановив суд та підтверджується матеріалами справи, що можливість використання виробу технічного приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС008401, стверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26699, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 02.12.2022, чинне до 02.12.2023, відповідно до якого лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruСАМ LTI 20/20 № ТС008401 за результатами повірки відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань від 2 км/год. до 320 км/год. Максимальна допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі складає ± 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.

Також правильність використання приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС008401 , виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку № 04/05/02/-3560 від 24.12.2020, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 із довжиною ключа 128 біт та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCAM дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Оцінюючи вказані докази, суд вважає їх належними, оскільки такі відображені в спірній постанові.

Так, наявними в матеріалах справи відеозаписом та фотознімком від 19.03.2023, зробленим приладом TruCam серійний номер ТС 008401 підтверджено, що автомобіль під керуванням позивача рухався зі швидкістю 78 кілометрів на годину в межах населеного пункту при дозволеній швидкості руху 50 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. На відеозаписі зафіксовано рух транспортного засобу марки «Volkswagen Passat» з номерним знаком НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 78 км/год. в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год під керуванням гр. ОСОБА_1 .

Відтак, суд дійшов висновку, що належними доказами підтверджено порушення позивачем ПДР України.

Щодо покликання позивача, що прилад «TruCam» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, то суд зазначає наступне.

Так, Закон України «Про Національну поліцію» 02.07.2015 року № 580-VIIIвизначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України.

Відповідно до ч. 2ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»сертифікат перевірки типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено.

Відповідно до ч.1ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Так, відповідно до наявного у матеріалах справи сертифікату відповідності, а також свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26699 виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 02.12.2022 року та чинного до 02.12.2023 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС 008401 є придатним до застосування.

Правомірність використання виробу «TruCam LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., США, також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 24.12.2020 №04/05/02/-3562, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 10116:2019, із довжиною ключа 128 біт.

Стаття 40 Закон України «Про Національну поліцію» регулює застосування працівниками поліції технічних приладів та технічних засобів.

Відповідно дост. 40 цього Закону (в редакції статті 40 із змінами, внесеними згідно із Законом№ 1231-IX від 16.02.2021 року), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Аналіз вищенаведеної статті, надає суду підстави для висновку, що цією правовою нормою не передбачено, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу, фото- і відеотехніка, з допомогою якої здійснюється така фіксація, обов`язково повинна бути розміщена стаціонарно вмонтованим способом.

Отже, твердження позивача, що ручне розміщення засобів фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закон України «Про Національну поліцію» є помилковим, а тому не може бути безумовною підставою для скасування оскарженої постанови.

До аналогічного правового висновку дійшов Восьмий адміністративний апеляційний суд у постанові від 18.01.2024 року, справа №308/17725/23.

Суд вважає недоцільним посилання позивача на те, що прилад TruCam не може застосовуватися працівниками поліції, тримаючи в руці.

Дане твердження є хибним з тих підстав, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото-і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Разом з цим, оскаржувана постанова накладає адміністративне стягнення на позивача за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 є засобом вимірювальної техніки, а не пристроєм, що здійснює автоматичну фото- та відеозйомку.

Суд звертає увагу, на тому що згідно інформації ДП «Укрметртестстандарт», лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

При цьому наголошує що у ст. 40 Закон України «Про Національну поліцію» було внесено ряд змін, якими усунуто колізійність чинного законодавства. Так ч. 2 ст. 40 вказаного вище Закону сформульована наступним чином: «Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці».

Зі змісту даної норми чітко зрозуміло що вона стосується виключно приладів змонтованих/розміщених, тобто тих які стаціонарно змонтовані і працюють в автоматичному режимі.

Однак, слід зазначити, що диспозиція ч. 1 ст. 40 вказаного Закону дозволяє використовувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (яким є прилад TruCam LTI 20/20).

Окрім того, як вбачається з листа ДП «Укрметртестстандарт» лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Відтак, в даному випадку порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

Щодо доводів позивача з приводу того, що показник швидкості руху не належить саме його автомобілю , адже на відповідній ділянці дороги одночасно рухались інші транспортні засоби , які були розміщені попереду та збоку від його автомобіля , то суд зауважує , що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam при використанні повинен забезпечити виконання послідовності дій: обрати цільовий транспортний засіб; виміряти швидкість руху такого та задокументувати результати вимірювання та фотофіксації належної до цих результатів дорожньої ситуації.

Так, як вбачається з фотознімку, отриманого за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер 008401, курсор приладу чітко наведений на транспортний засіб позивача марки «Фольсваген Пасат» д.н.з. НОМЕР_1 , відтак суд вважає доводи позивача щодо того, що прилад TruCAM міг зафіксувати швидкість не його автомобіля та не бере їх до уваги.

Позивач аргументує позов тим, що на момент фіксації правопорушення він за кермом автомобіля не перебував. Дане твердження не заслуговує на увагу та розцінюється як спосіб ухилення від відповідальності, оскільки жодних доказів своїх слів позивач не надає.

Доказів щодо належного користувача чи керування транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» з номерним знаком НОМЕР_1 19.03.2023 о 17 год. 11 хв. іншою особою позивачем не надано.

Відтак, позивач не надав суду доказів дотримання умов звільнення його від адміністративної відповідальності.

Не вчинення таких обов`язкових дій не дає правових підстав для скасування постанови.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищенаведене, в судовому засіданні було встановлено, що дії відповідача під час винесення постанови серії БАБ №019020 від 19.03.2023 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП та ч.2 ст. 126 КУпАП були обґрунтованими, законними та правомірними.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що обставини викладені в позовній заяві є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП , і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки в позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає.

Керуючись ст. 2, 77, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ухвалив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення БАБ № 019020 від 19.03.2023 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ч. 4 ст. 286 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Ф. Ернста,3.

Дата складання повного тексту рішення суду у зв`язку з перебуванням судді у нарадчий кімнаті в іншій справі - 20.05.2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца