Справа № 120/17340/23
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 травня 2024 р. Справа № 120/17340/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки він має батька, який є особою з інвалідністю І групи, а також батьків дружини, які є особами з інвалідністю ІІ групи.

Ухвалою суду від 23.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

03.01.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що підстав для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не має, оскільки позивачем ні на момент звернення до відповідача із заявою про надання відстрочки, ні на момент звернення до суду не надано документів, які б підтверджували відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати батька позивача.

08.01.2024 позивач надіслав відповідь на відзив, у якій вказує, що ним подано повним перелік документів, підтверджуючих його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з тим, що він має батька ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю І групи та він є єдиною працездатною особою, яка відповідно до законодавства України зобов`язана його утримувати.

Розглянувши подані документи і матеріали суд встановив наступне.

20.06.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з тим, що він має батька ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю І групи, а також батьків дружини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є особами з інвалідністю ІІ групи. До заяви додав:

- копію паспорта ОСОБА_1 ; ??

- копію військово-облікового документа ОСОБА_1 ;

- копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ;

- ??нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 23.12.1978 р.;

- ??нотаріально посвідчену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ №335014 від 06.04.2023 р.; ??

- нотаріально посвідчену копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 30.05.2023 р. серія НОМЕР_3 ; ??

- нотаріально посвідчену копію свідоцтва про одруження НОМЕР_4 від 25.04.2004 p.;

- ??нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 19.10.1977 р.; ??

- нотаріально посвідчену копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 від 03.10.2018 р. серія НОМЕР_7 ;

??- нотаріально посвідчену копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_8 від 17.06.2015 р. серія НОМЕР_9 .

18.07.2023 позивач надіслав заяву до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якій просив долучити до його заяви:

- заяву ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Максимюк Т.Ф. 17.07.2023 року;

- ??нотаріально посвідчену копію свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_10 від 19.02.1978 р.;

- нотаріально посвідчену копію пенсійного посвідчення ОСОБА_5 № НОМЕР_11 від 20.10.2010 р. серія НОМЕР_12 .

У листі від 21.07.2023 №5945 відповідач повідомив, що для підтвердження відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивачу необхідно особисто надати до ІНФОРМАЦІЯ_3 документи, які підтверджують відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати батька, якому встановлена перша група інвалідності та батьків дружини, яким встановлена друга група інвалідності.

11.09.2023 позивач направив лист відповідачу, у якому зазначив, що визначені абз. 11. Ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстави для звільнення від мобілізації є достатніми для застосування відстрочки незалежно від факту проходження ним ВЛК та не потребують доведення інших відомостей про здійснення ним утримання та/або догляду за особою з інвалідністю.

Листом від 02.10.2023 №8784 відповідач відмовив ОСОБА_6 про відсутність у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З такою відмовою відповідача позивач не погоджується, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Пунктом 11 ст. 38 Закону №2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (Закон № 3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до статті 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації встановленні статтею 22 Закону № 3543-XII.

Згідно з абзацом 1 частини 1 вказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною 3 статті 22 Закону №3543-XII встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до частини 5 статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

При цьому, статтею 23 Закону №3543-XII для деяких категорій громадян встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з абзацом 11 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII (в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до відповідача з відповідною заявою) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Отже, вказана норма визначає, що військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу у разі одночасного дотримання наступних умов: (1) наявності у нього дружини із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, (2) потреби даних осіб у матеріальній допомозі (в утриманні), а також (3) відсутності у вказаних осіб з інвалідністю інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

За визначенням, що міститься у статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» працездатні особи це особи віком від 16 років, які проживають на території України і за станом здоров`я здатні до активної трудової діяльності.

Обов`язок щодо утримання передбачено Сімейним кодексом України (далі СК України). Такий обов`язок покладається на наступних осіб: дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (ст.75 СК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч.1 ст.202 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №335014 ОСОБА_2 встановлена перша «Б» група інвалідності безтерміново.

ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_13 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_14 , ОСОБА_2 має дружину ОСОБА_5 , яка є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_12 від 20.10.2010.

Натомість, позивач разом із заявою про надання відстрочки не надав жодних документів, які б підтверджували відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних утримувати батька позивача.

Суд зазначає, що заява ОСОБА_2 від 17.07.2023, зареєстрована приватним нотаріусом у реєстрі за №394 про те, що ОСОБА_2 стверджує, що його син ОСОБА_1 є єдиною працездатною особою, яка відповідно до законодавства України зобов`язана його утримувати, не є належним доказом, який свідчить про відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних його утримувати, оскільки ОСОБА_2 не є уповноваженою особою, якій надано право встановлювати склад сім`ї, а нотаріус лише засвідчує справжність підпису ОСОБА_2 .

Щодо наявності у дружини позивача батьків, які є особами з інвалідністю, то суд зазначає наступне.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_15 , ОСОБА_7 є дружиною ОСОБА_1 .

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_16 вбачається, що батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які мають ІІ групу інвалідності, що підтверджується пенсійними посвідченнями.

Однак позивачем також не надано доказів про відсутність інших працездатних осіб, які мають утримувати батьків дружини, як і не надано доказів про неможливість доньки ОСОБА_7 утримувати своїх батьків.

За наведених вище обставин, суд доходить висновку, що визначеним в абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" умовам для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач не відповідає.

Таким чином суд вважає, що відповідач відмовляючи позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України. Ознак протиправності такого рішення судом не встановлено.

Наведене вказує на те, що заявлені позивачем позовні вимоги не знайшли свого достатнього підтвердження фактичними обставинами та відповідними доказами, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та основним доводам сторін, суд доходить до переконання, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати згідно ст. 139 КАС України присудженню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_17 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_18 ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна