Справа № 460/3769/24
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2024 року м. Рівне №460/3769/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.03.2024 № 62 про відмову у призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.06.1990 по 19.03.2000 в СВК "Біле озеро", з 20.03.2000 по 27.04.2001 в СВК "Прогрес" та призначити пенсію за віком, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 29.02.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Він подав заяву про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", проте відповідач 2 прийняв рішення та відмовив у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу роботи - 25 роки. До страхового стажу не зараховано період роботи з червня 1990 року по 2000 рік, згідно архівної довідки № 23/3130.4-03/24 від 18.01.2024, оскільки зазначено скорочено по батькові та ім`я " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним; період роботи з 20.03.2000 по 27.04.2001, оскільки відсутні відомості про роботу в системі персоніфікованого обліку (ОК-5), а в наданій довідці № 23/3130.4-03/24 від 18.01.2024 ім`я та по батькові заявника вказано скорочено, що не відповідає паспортним даним. Разом з тим, позивач вказує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи довідки. За наведених обставин позивач вважає, що йому протиправно відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушено гарантоване державою право на пенсійне забезпечення. Просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 10.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач 1 скористався правом на подання відзиву, у якому вказав, що необхідний страховий стаж (зі зниженням пенсійного віку на 6 років), визначений ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, становить 25 роки. Відповідно до розрахунку стажу (Форма РС- страховий стаж) страховий стаж позивача становить 18 років, що недостатньо для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Відповідач 2 відзив на позов не подав.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією паспорту громадянина України.

Копією довідки від 21.02.2024 № 776 виданої Рівненською обласною радою народних депутатів підтверджується, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

19.03.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.03.2024 № 62, прийнятим за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву позивача та відмовлено у призначенні пенсії.

Підставою такої відмови зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період навчання в ДТСААФ з 05.09.1987 по 08.01.1988, період роботи з червня 1990 року по 2000 рік, згідно архівної довідки № 23/3130.4-03/24 від 18.01.2024, оскільки зазначено скорочено по батькові та ім`я " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним; період роботи з 20.03.2000 по 27.04.2001, оскільки відсутні відомості про роботу в системі персоніфікованого обліку (ОК-5), а в наданій довідці № 23/3130.4-03/24 від 18.01.2024 ім`я та по батькові заявника вказано скорочено, що не відповідає паспортним даним.

З наданої форми РС- право вбачається, що страховий стаж позивача становить 18 років 11 місяців 11 днів, необхідний - 25 років.

Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії, та вважаючи її протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 повних роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.

Так позивач 28.02.1970 року народження, звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку на 6 років, згідно із ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Документами підтверджено право позивача на зниження пенсійного віку на 6 років та досягнення необхідного віку для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Разом з тим, судом встановлено, що підставою для прийняття рішення про відмову у призначення пенсії послугувала недостатність страхового стажу - 25 роки.

Позиція відповідача 2 мотивована також тим, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з червня 1990 року по 2000 рік, згідно архівної довідки № 23/3130.4-03/24 від 18.01.2024, оскільки зазначено скорочено по батькові та ім`я " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним; період роботи з 20.03.2000 по 27.04.2001, оскільки відсутні відомості про роботу в системі персоніфікованого обліку (ОК-5), а в наданій довідці № 23/3130.4-03/24 від 18.01.2024 ім`я та по батькові заявника вказано скорочено, що не відповідає паспортним даним.

Судом з`ясовано, що копією довідки № 23/3130.4-03/24 від 18.01.2024, яка видана виконавчим комітетом Вараської міської ради підтверджується, що позивач працював водієм з червня 1990 по квітень 2001 року; копією довідки № 23/3130.4-03/24 від 18.01.2024, яка видана виконавчим комітетом Вараської міської ради підтверджується, що позивач працював водієм з 20.03.2000 по квітень 2001 у СВК "Прогрес".

У вказаних довідка у графі розрахунково-платіжних відомостей та сум нарахованої заробітної плати по-батькові позивача зазначено не в повному обсязі (Кньовець Святослав Мих., ОСОБА_3 ), що не відповідає паспортним даним позивача ( ОСОБА_1 ).

З цього приводу суд вказує наступне.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення" йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 09.09.1999, позивача з 01.06.1990 по 19.03.2000 працював водієм в СВК "Біле озеро", з 20.03.2000 по 27.04.2001 прийнятий в асоційовані члени шофером у СВК "Прогрес".

Таким чином, записами трудової книжки підтверджується період роботи позивача, який не зарахований пенсійним органом, з тих підстав, що у довідках зазначено не в повному обсязі (Кньовець Святослав Мих., ОСОБА_3 ), що не відповідає паспортним даним позивача ( ОСОБА_1 ).

Відтак, суд критично оцінює таку позицію відповідача та зазначає, що основною підставою для призначення пенсії за віком є підтвердження відповідного стажу роботи, шляхом надання заявниками документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Разом з тим, аналізуючи підстави відмови в призначенні пенсії, суд зазначає, що особа не може нести тягар відповідальності за оформлення певних документів, так як вона не може їх самостійно усунути, виправити, вплинути на їх зміст чи в інший спосіб довести своє право на призначення пенсії.

У постанові Верховного Суду від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 вказано, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, у довідці.

Більше того, суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем виконано всі необхідні умови для підтвердження права на призначення пенсії, одна відповідачем 2 залишено поза увагою той факт, що в силу частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб.

Тобто, лише на відповідача, у разі виникнення сумнів, покладається обов`язок перевіряти обґрунтованість видачі довідок та достовірність поданих відомостей про осіб, так як фактів неналежності поданих довідок позивачу щодо періодів роботи, відповідачем доведено не було.

Більше того, суд констатує, що зміст вказаних довідок № 23/3130.4-03/24 від 18.01.2024 свідчить, що вони видана на основі первинних документів; скріплені кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи установи; міститься адреса місцезнаходження юридичної особи, яка видала вказану довідку.

З огляду на наведене, суд вважає що така довідки відповідають вимогам законодавства, оскільки видана на підставі особових рахунків, містить чітко визначений період роботи, за який здійснювалася виплата заробітної плати позивачу, суми заробітної плати, а також містить інформацію щодо місцезнаходження і адресу установи, якою видано таку довідку.

Твердження відповідача щодо не зарахування періоду роботи з 20.03.2000 по 27.04.2001, оскільки відсутні відомості про роботу в системі персоніфікованого обліку (ОК-5), судом відхиляються оскільки за приписами абзацу 1 частини 2 статті 24 цього Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, тобто на підставі трудової книжки, диплому та інше.

Відповідно до положення ст.48 КЗпП України, ст.62 Закону №1788 та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника.

Наявна в матеріалах трудова книжка підтверджує заявлені позивачем вимоги про зарахування спірних період до пільгового стажу.

Таким чином, пенсійним органом безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період його роботи з 01.06.1990 по 19.03.2000 в СВК "Біле озеро", з 20.03.2000 по 27.04.2001 в СВК "Прогрес".

Судом встановлено, що позивача на день звернення із заявою про призначення пенсії:

- досягнув віку 54 роки;

- у нього наявний страховий стаж 25 років;

- постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення, та станом на 1 січня 1993 року проживав у цій зоні не менше 3 років.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення від 26.03.2024 № 62 прийняте ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому це рішення є протиправним та підлягає скасуванню відповідно.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, що страховий стаж позивача є достатнім для призначення з 29.02.2024 пенсії із зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України №796-XII від 28.02.1991.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.06.1990 по 19.03.2000 в СВК "Біле озеро", з 20.03.2000 по 27.04.2001 в СВК "Прогрес" та призначити пенсію за віком, то суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, згідно з якої дії зобов`язального характеру щодо зарахування стажу та призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. А відтак, у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Рівненській області позивачу слід відмовити, оскільки останній не здійснював опрацювання пенсійної справи позивача та не приймав жодних рішень .

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем частково надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи частково було спростовано відповідачами.

Відповідач 2, як суб`єкти владних повноважень частково обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки судом встановлений частково факт наявності порушеного права позивача з боку відповідачів, то поданий позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, судові витрати на суму 605,60грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.03.2024 № 62 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.06.1990 по 19.03.2000 в колгоспі "Біле озеро", з 20.03.2000 по 27.04.2001 в СВК "Прогрес" та призначити пенсію за віком, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 29.02.2024.

В задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 травня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49094, ЄДРПОУ/РНОКПП 21910427)

Суддя Д.П. Зозуля