Справа № 520/811/24
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 р. Справа № 520/811/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні з 09.12.2022 по 09.06.2023 терміном 182 календарних днів із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні з 09.12.2022 по 09.06.2023 терміном 182 календарних днів із компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб згідно Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44. Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін в судове засідання та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копію ухвали про відкриття провадження було надіслано відповідачу до його Електронного кабінету в системі "Електронний суд" та ним отримано, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа.

Проте, представником відповідача відзиву на позов у встановлений судом строк до канцелярії суду не надходило, причин поважності його неподання відповідачем не повідомлено.

Згідно положень ч.4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалами суду витребувано у відповідача додаткові документи по справі, на виконання яких відповідачем було надіслано до суду ряд документів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, з 01.03.2022 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, що підтверджено копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2022 року №45.

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2022 №27/689, під час проходження військової служби та виконання бойового завдання в районі населеного пункту Перемога Харківського району Харківської області, 25.05.2022 року ОСОБА_1 отримав поранення.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2022 року №257, позивачу призупинено виплату грошового забезпечення з 25.09.2022 року, у зв`язку з перебуванням на лікуванні більше чотирьох місяців.

Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (о/с) від 08.12.2022 року №331, військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , номера обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.12.2022 року №380-РС з військової служби у відставку за статтею 26 частиною 4 пункту 2 підпункту "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 08.12.2022 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Направлено на зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, за період з 01.10.2022 по 29.11.2022 року відповідачем виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди не здійснено.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2023 року по справі №520/13013/23 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2023 по справі №520/13013/23 скасовано. Прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2022 по 08.12.2022, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 01.03.2022 по 08.12.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці, з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили.

Згідно ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно роздруківки АТКБ "Приватбанку" від 26.12.2023 по особовому рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), 26.12.2023 року на банківський рахунок позивача зараховано кошти в розмірі 29 106,03 грн., деталі операції "ВЧ НОМЕР_1 , справа №520/13013/23" (а.с. 12).

Проте, на підставі ст. 117 КЗпП відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні з 09.12.2022 по 09.06.2023 терміном 182 календарних днів, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Статтею 1 Закону №2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначено Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 178 (далі - Порядок №178).

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку №178).

Згідно пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Разом з тим, вказаними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів, право на яке особа набула під час проходження служби, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовців.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Отже, у спірних правовідносинах повинні застосовуватись не тільки норми спеціального законодавства, але й трудового законодавства.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладено Верховним Судом, зокрема у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 20 січня 2021 року у справі № 200/4185/20-а, від 20 січня 2021 року у справі № 240/12238/19, від 05 березня 2021 року у справі № 120/3276/19-а, від 31 березня 2021 року у справі № 340/970/20, що враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Нова редакція ст. 117 КЗпП України набрала чинності з 19.07.2022.

Отже, здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід виходити з встановленого статтею 117 КЗпП України (редакції з 19.07.2022) обмеження часу затримки шістьма місяцями.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (о/с) від 08.12.2022 року №331, військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 з 08.12.2022 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Проте, фактичний перерахунок та виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2022 по 08.12.2022, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на виконання рішення суду проведено 26.12.2023 року шляхом перерахунку на банківський рахунок позивача 29 106,03 грн. (деталі операції "ВЧ НОМЕР_1 , справа №520/13013/23"), що підтверджено роздруківкою АТКБ "Приватбанку" від 26.12.2023 по особовому рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) (а.с. 12).

В постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду, серед іншого, зазначила, що поряд з критеріями зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, звертається також увага на розмір відшкодування, визначити який має орган, який виносить рішення по суті спору (згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України).

Отже, недостатньо встановити факт затримки розрахунку при звільненні і «заборговану» суму та власне період затримки. Передбачений статтею 117 КЗпП України спосіб захисту вимагає також, щоб орган, який вирішує спір щодо суми заборгованості при звільненні [зокрема суд], визначив також і суму, яка підлягатиме стягненню на користь позивача.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.03.2023 № 260/2583/21, від 13.06.2023 у справі № 560/11111/22, що враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

В постанові від 13.06.2023 у справі № 560/11111/22 Верховний Суд відмітив, що сума середнього заробітку, зокрема, у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні (стаття 117 КЗпП України) яка підлягатиме стягненню, має визначатися за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

У відповідності до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.

Ухвалами суду витребувано у відповідача довідку щодо середнього заробітку ОСОБА_1 за останні 2 місяці перед звільненням відповідно до постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

На виконання ухвал суду через систему "Електронний суд" відповідачем надіслано довідку - розрахунок Військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2024 №22/501, з якої вбачається, що у жовтні 2022 року ОСОБА_1 нараховано 00,00 грн., у листопаді 2022 року - 442,30 грн., виходячи з виплат за останні два місяці перед звільненням середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає 7,25 грн.

Після отриманих документів, наданих відповідачем, ухвалою суду від 05.04.2024 року витребувано у відповідача наступні документи: 1) інформацію щодо нарахованого ОСОБА_1 грошового забезпечення, зокрема, за жовтень - листопад 2022 року перед звільненням; 1) картку особового рахунку ОСОБА_1 із зазначенням його грошового забезпечення (види грошового забезпечення, суми тощо) позивача, зокрема, за жовтень - листопад 2022 року; 3) довідку щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 основних та додаткових видів грошового забезпечення, виплачених позивачу, зокрема, за жовтень - листопад 2022 року.

На виконання ухвали суду від 05.04.2024 року представником відповідача надіслано через систему "Електронний суд" клопотання разом з доданою до нього довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2024 №22/722, в якій зазначено, що у жовтні 2022 року ОСОБА_1 не нараховувалося та не виплачувалося грошове забезпечення, у листопаді 2022 року перераховано на картковий рахунок грошового забезпечення 435,67 грн. Виходячи з чого середньоденний заробіток визначено 7,25 грн.

Витребовуючи вказані документи судом в ухвалі зазначено, що в матеріалах іншої адміністративної справи №520/13204/23 міститься копія роздруківки "Приватбанку" по особовому рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), з якого вбачається, що протягом жовтня - листопада 2022 року на рахунок позивача надходили кошти, а саме: 08.10.2022 - 11 465,79 грн. "зарплата ВЧ НОМЕР_1 ", 29.10.2022 - 23 640,00 грн. "зарплата ВЧ НОМЕР_1 ", 23.11.2022 - 13 069,67 грн. "зарплата ВЧ НОМЕР_1 ".

З цього приводу в примітках довідки від 12.04.2024 №22/722 роз`яснено, що 08.10.2022 позивачу виплачено грошове забезпечення у розмірі 11 465,79 грн. за вересень 2022 року, 29.10.2022 у розмірі 23 640,00 грн. - додаткова бойова винагорода за вересень 2022 року, 23.11.2022 у розмірі 13 069,67 грн. - це виплата грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік.

Зважаючи, що за військовослужбовцем зберігається грошове забезпечення за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах, за період жовтень - листопад 2022 року відповідач зобов`язаний був нараховувати та виплачувати позивачу грошове забезпечення, ухвалою суду повторно витребувано у відповідача інформацію щодо нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення за жовтень - листопад 2022 року (картка особового рахунку, довідка тощо) незалежно від того, коли нараховані за вказані періоди суми були фактично виплачені позивачу.

На виконання ухвали суду копію картки по особовому рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , в якій визначено виплачене позивачу грошове забезпечення (його складові) за 2022 рік, зокрема, нараховано за жовтень 2022 року - 00,00 грн., за листопад 2022 року - 489,79 грн.

Виходячи з чого, середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 за жовтень - листопад 2022 року складає 8,03 грн.

Зважаючи на надану відповідачем інформацію на виконання вищевказаних ухвал суду та визначення відповідачем середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 за жовтень - листопад 2022 року в розмірі 7,25 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, при розгляді іншої адміністративної справи №520/13204/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії (рішення від 09.08.2023 набрало законної сили) судом встановлено, що відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2022 №27/689, під час проходження військової служби та виконання бойового завдання в районі населеного пункту Перемога Харківського району Харківської області, 25.05.2022 року ОСОБА_1 отримав поранення (а.с. 31).

У зв`язку з вищевказаним пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відповідні періоди (з травня по листопад 2022 року), що підтверджено наступними документами: з 25.05.2022 по 06.06.2022 підтверджено первісним епікризом із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5341 військово - медичного клінічного центру Північного регіону МОУ; з 06.06.2022 по 12.09.2022 - випискою із медичної карти стаціонарного хворого №11160 КП "ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР"; з 13.09.2022 по 29.11.2022 випискою з історії хвороби стаціонарного хворого (медична карта №144134/104787/1197) КНП КОР "Київської обласної клінічної лікарні" та свідоцтвом про хворобу №8813 від 08.11.2022, складеним гарнізонною ВЛК НВМКЦ "ГВКГ". Згідно свідоцтва про хворобу №8813 від 08.11.2022, складеного гарнізонною військово - лікарською комісією НВМКЦ "ГВКГ", отримане ОСОБА_1 поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби та захистом Батьківщини.

Копії вищевказаних документів містяться в матеріалах адміністративної справи.

В результаті чого позивачу встановлено І групу інвалідності згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 02.03.2023 року (а.с. 10).

Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2021 року у справі №580/278/19 зазначив, що розмір суми відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплатити розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи, що отримане позивачем поранення (контузії, травми, каліцтва) 25.05.2022 року пов`язане із проходженням військової служби та захистом Батьківщини, у зв`язку з чим позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я в період з 25.05.2022 по 29.11.2022, а також враховуючи на неможливість визначення середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 за жовтень - листопад 2022 року з наданих відповідачем документів, з урахуванням принципу пропорційності відносно несвоєчасно виплачених позивачу при звільненні сум грошового забезпечення, та з метою належного захисту прав позивача суд дійшов висновку вийти за межі позовних вимог та задовольнити вимоги в цій частині шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 09.12.2022 по 09.06.2023 у розмірі 29106,03 грн., тобто ту суму, яку відповідачем виплачено позивачу на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року по справі №520/13013/23.

Отже, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Отже, в цій частині позовні вимог не підлягають задоволенню.

За таких підстав, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 09.12.2022 по 09.06.2023 у розмірі 29106 (двадцять дев`ять тисяч сто шість) грн. 03 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.