Справа № 580/10483/21
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

21 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження питання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Черкаської митниці, Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - Відповідач-1, ДФС України), Черкаської митниці (далі - Відповідач-2), Державної митної служби України (далі - Відповідач-3, ДМС України), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 30.07.2021 №1134-о «Про звільнення ОСОБА_2 »;

- поновити на державній службі ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника Черкаської митниці ДФС з 01.11.2021;

- стягнути з Черкаської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2021 по день поновлення;

- зобов`язати ДМС України прийняти на роботу ОСОБА_2 на рівнозначну посаду державної служби в порядку переведення із Черкаської митниці ДФС у відповідності до вимог ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 30.07.2021 №1134-о «Про звільнення ОСОБА_2 »;

- поновлено ОСОБА_2 на державній службі на посаді першого заступника начальника Черкаської митниці ДФС України з 01.11.2021;

- зобов`язано Державну митну службу України () вирішити питання про поновлення ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на рівнозначній посаді державної служби у Черкаській митниці або на іншій рівнозначній посаді в системі Державної митної служби України в порядку переведення із Черкаської митниці ДФС;

- стягнуто з Черкаської митниці (код ЄДРПОУ ВП 44005652) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 161 170 (сто шістдесят одна тисяча сто сімдесят) грн 89 коп. з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що в результаті реорганізації Черкаської митниці ДФС не відбулося скорочення штатної чисельності працівників, водночас ОСОБА_2 не було запропоновано будь-якої вакантної посади державної служби в новоствореному державному органі. Крім того, суд підкреслив, що можливість переведення особи на рівнозначну посаду не є дискреційним повноваженням органу, а доказів попередження про наступне вивільнення матеріали справи не містять.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022 апеляційні скарги Черкаської митниці та Державної митної служби України - задоволено частково:

- рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року скасовано в частині зобов`язання Державної митної служби України вирішити питання про поновлення ОСОБА_2 на рівнозначній посаді державної служби у Черкаській митниці або на іншій рівнозначній посаді в системі Державної митної служби України в порядку переведення із Черкаської митниці ДФС, та прийнято в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог;

- в іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (далі - Апелянт, ОСОБА_1 ), подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування наявності права на апеляційний перегляд судового рішення зазначає, що у провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває справа №759/25264/23 за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної митної служби України, Черкаської митниці, Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України про стягнення з ОСОБА_1 на користь Черкаської митниці шкоди у порядку регресу. Позовні вимоги заступника керівника Черкаської обласної прокуратури обґрунтовані посиланням на преюдиційне значення рішення суду у справі №580/10483/21, яким визнано протиправним і скасовано наказ ДФС України від 30.07.2021 №1134-о про звільнення ОСОБА_2 , який підписано ОСОБА_1 .

Викладене, з огляду на те, що в силу ч. 1 ст. 50 КАС України сторона, яка в майбутньому отримала право регресу, не сповістила ОСОБА_1 про розгляд цієї справи та, як наслідок, не забезпечила залучення Апелянта до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, свідчить що рішенням суду у справі №580/10483/21 вирішено питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 .

Відтак, на переконання Апелянта, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме ч. 1 ст. 50 та ч. 1 ст. 244 КАС України.

Поряд з іншим, ОСОБА_1 зазначає, що судом не було правильно застосовано норми ст. 87 Закону України «Про державну службу», оскільки залишено поза увагою внесені до неї Законом України від 14.01.2020 №440-ІХ зміни в частині порядку звільнення державного службовця, а також сформовану Верховним Судом практику щодо її застосування, що свідчить про помилковість висновків останнього про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Після усунення визначених в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2024 недоліків ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк, протягом якого може бути подано відзив на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 01.05.2024.

У відзивах на апеляційну скаргу ДМС України просить задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати, прийнявши нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що ДМС України не порушувала права ОСОБА_2 , оскільки питання прийняття рішення щодо призначення на посаду (переведення) належить до виключної компетенції керівника Держмитслужби, а відтак, покладаючи на ДМС України відповідний обов`язок, суд втрутився у дискреційну компетенцію державного органу.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.

Заслухавши судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні у ній правовідносини виникли ОСОБА_2 та ДФС України, Черкаською митницею і ДМС України з приводу незаконного звільнення особи з державної служби та, як наслідок поновлення останнього на посаді із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, коло правовідносин, які були спірними у справі №580/10483/21, охоплюються оскарженням індивідуального акта ДФС України, який поширював свою дію виключно на ОСОБА_2 , та скасування якого породжувало у Черкаської митниці та з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022 у ДФС України обов`язки із вчинення певних дій. Будь-яких обов`язків оскаржуваним судовим рішенням на ОСОБА_1 не покладалося. Питання про його права, свободи чи інтереси судом у межах справи №580/10483/21 не вирішувалися.

З приводу твердження Апелянта про те, що судом було порушено приписи ч. 1 ст. 50 КАС України, адже не враховано, що ОСОБА_1 повинен був бути залучений до участі у справі в якості третьої особи, оскільки за результатами ухвалення Черкаським окружним адміністративним судом рішення у сторони виникло право вимоги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КАС України якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

Водночас, приписи ч. 2 ст. 50 КАС України визначають, що у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

Отже, законодавцем врегульовано питання наслідків розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи, якщо в результаті ухвалення судового рішення у ній сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони. При цьому такі наслідки, з огляду на встановлені вище обставини, не породжують самостійного права відповідної особи на апеляційний перегляд рішення суду, безпосередньо в якому питання про права, свободи, інтереси чи обов`язки такої особи не вирішувалися.

У площині наведеного колегія суддів також відхиляє аргументи Апелянта про те, що визначення заступника прокурора Черкаської області в якості підстав позову у справі №759/25264/23 преюдиційного значення рішення суду у справі №580/10483/21 породжує право ОСОБА_1 на перегляд його в апеляційному порядку.

Відтак, з огляду на відсутність в апеляційній скарзі жодних доводів щодо вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Апелянта, а також не встановлення судом апеляційної інстанції таких обставин, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таким чином, реалізуючи передбачене статтею 55 Основного Закону право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється в його володільця у момент порушення чи оспорення останнього.

Водночас, суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною, відтак, суд повинен встановити, серед іншого, в чому полягає порушення прав особи, яка подає апеляційну скаргу, оскаржуваним судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, передумовою апеляційного оскарження судового рішення особою, яка не брала участі у справі, є встановлення обставин, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. При цьому, на відміну від ч. 1 ст. 5 КАС України, яка пов`язує право особи на звернення до адміністративного суду у тому числі із суб`єктивним критерієм, положення ч. 1 ст. 293 КАС України крізь призму юридичної визначеності та сталості судового рішення гарантують особі право на апеляційне оскарження виключно у випадку, якщо така особа була учасником справи або суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

На переконання суду апеляційної інстанції, рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Разом з тим, як було встановлено раніше із змісту оскаржуваного судового рішення, цей спір виник щодо звільнення з державної служби ОСОБА_2 . При цьому, висновки суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування наказу про звільнення Позивача із подальшим покладенням на ДФС України обов`язку з поновлення його на посаді та стягнення з Черкаської митниці на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не містять будь-якої оцінки чи згадки про особу, яка підписала такий наказ, а саме ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У спірному випадку, як було зазначено вище, рішення суду стосується вичерпного кола суб`єктів - ОСОБА_2 , ДФС України, Черкаської митниці і ДМС України. Викладене, на думку суду апеляційної інстанції, додатково не може свідчити про порушення охоронюваних законом прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 .

За таких обставин та з урахуванням згаданої вище норми ч. 2 ст. 50 КАС України суд приходить до висновку, що Апелянтом не доведено, яким саме чином оскаржуване судове рішення безпосередньо вплинуло на його права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно ч. 2 ст. 305 КАС України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З урахуванням наведеного, з огляду на встановлену вище відсутність у ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження рішення суду у цій справі, суд приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 248, 305, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Черкаської митниці, Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст ухвали складено та підписано 21 травня 2024 року.