Справа № 202/2038/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 травня 2024 року

м. Київ

справа № 202/2038/24

адміністративне провадження № К/990/17067/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Радишевської О.Р.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у справі № 202/2038/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Індустріального відділу ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії т.в.о. заступника начальника ДПП НПУ Анастасії Біленької, яка формально віднеслась до звернення заявника, особи з інвалідністю внаслідок війни, ОСОБА_1 , від 21 січня 2024 року; зобов`язати Департамент патрульної поліції закрити провадження, розпочаті за винесеними постановами ЗАВ № 02663932 та ЗАВ № 02669932 від 01 липня 2023 року відносно ОСОБА_2 , у зв`язку з їх виконанням 06 серпня 2023 року; зобов`язати державного виконавця Кірсанова Сергія Івановича повернути стягнуті ним кошти на рахунок ОСОБА_2 в повному обсязі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року, позовну заяву повернуто ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, яку зареєстровано у Верховному Суді 02 травня 2024 року.

У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги у цій справі зводяться до незгоди з діями органів Національної поліції та державного виконавця щодо виконання рішень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , від імені якого ОСОБА_1 діє на підставі довіреності, залучаючи його як третю особу. Таким чином, суди попередніх інстанцій зауважили, що адміністративною процесуальною правоздатністю у даному публічно-правовому спорі наділений саме ОСОБА_2 , який має бути позивачем у справі та відповідно здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки особисто чи доручати ведення справи представникові. Суди попередніх інстанції також зазначили, що наявність довіреності від ОСОБА_2 не надає ОСОБА_1 самостійних прав позивача.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За визначенням, наведеним у пункті 2 статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно пункту 8 статті 4 КАС України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Судами попередніх інстанцій у цій справі установлено, що позов у цій справі поданий ОСОБА_1 , стосовно дій та рішень суб`єктів владних повноважень відносно його сина, ОСОБА_2 , а саме, щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та проведення виконавчих дій на підставі постанов Департаменту патрульної поліції.

Отже, за висновками судів попередніх інстанцій, зміст позовної заяви дає можливість дійти висновку, що відносно ОСОБА_1 Департаментом патрульної поліції постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не приймалися, жодні дії відносно ОСОБА_1 відповідачами також не вчинялися, що свідчить про відсутність між ним та відповідачами публічно-правових відносин щодо предмету заявленого позову.

Судами попередніх інстанцій також установлено, що ОСОБА_1 звертався до відповідачів та до суду з позовом в інтересах свого сина ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 12 жовтня 2021 року, тобто діяв від імені останнього як уповноважений представник.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, що в даній справі позов міг бути поданий ОСОБА_1 виключно як представником ОСОБА_2 в інтересах останнього, який, в свою чергу, може бути наділений статусом позивача в спірних правовідносинах.

При цьому, позивач в позовній заяві посилався на те, що він є належним позивачем внаслідок спеціального статусу викривача.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суди попередніх інстанцій вказали, що вони є необґрунтованими, адже, по-перше, нормами КАС України чітко визначено хто саме має право на звернення до адміністративного суду за захистом права та законних інтересів в сфері публічних правовідносин. По-друге, відповідно до приписів Закону України «Про запобігання корупції» викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

Тобто, суди попередніх інстанцій вірно зауважили, що особа вважається викривачем у конкретних правовідносинах, внаслідок повідомлення достовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень і саме в правовідносинах, пов`язаних з такою інформацією, викривач має право на захист держави, що також передбачено частиною другою статті 53 названого Закону.

Таким чином суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що правовідносини, які стали підставою для звернення до суду з даним позовом, не пов`язані зі здійсненим ОСОБА_1 повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Отже, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, повертаючи позовну заяву, вірно застосував положення пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

При цьому, Суд зауважує, що позивач не позбавлений можливості звернутися повторно до суду першої інстанції з відповідними вимогами у передбачений КАС України спосіб звернення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у справі № 202/2038/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Індустріального відділу ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала у спосіб її надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк О.Р. Радишевська