Справа № 140/1651/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/1651/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькі області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №86 від 10 січня 2024 року щодо відмови у призначенні пільгової пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання провести призначення пільгової пенсії за віком у відповідності до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 02 січня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-XII) має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Вказує, що 04.01.2024 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Після реєстрації заяви за принципом екстериторіальності подані документи було направлено на розгляд до ГУ ПФУ в Хмельницькій області, рішенням якого №86 від 10.01.2024 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що позивач постійно не проживала в зоні гарантованого добровільного відселення в період передбачений статтею 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Підставою для такого рішення послужило те, що документами наданими позивачем не підтверджено право на зниження пенсійного віку, оскільки до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період проживання з 04.08.1989 по 19.03.1991 згідно з довідкою №780 від 20.12.2023, оскільки відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1987, заявниця у даний період працювала у м. Сєверодонецьку Луганської області, яке не відноситься до території радіоактивного забруднення.

Позивач вважає таке рішення відповідача-2 щодо відмови у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку протиправним, оскільки вона подала усі необхідні документи для призначення пенсії, в тому числі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідку про місце проживання №780 від 20.12.2023, яка видана Маневицькою селищною радою Волинської області.

Вказує, що 0109.1985 вступила до ПТУ №92 м. Северодонецька Луганської області, де навчалася до 15.07.1987 і постійно проживала у гуртожитку училища, що зазначено у її трудовій книжці, оскільки диплом про закінчення навчання позивачем було втрачено. Після закінчення училища позивач 16.07.1987 влаштувалася на роботу в шкільну їдальню на посаду повара і продовжувала постійно працювати у м. Северодонецьк. Крім того, позивач зазначає, що у 1989 завагітніла та переїхала до с. Северинівка Камінь-Каширського району Волинської області, де народила дитину в свідоцтві про народження якої вказано, що місце народження є с. Северинівка. 19.03.1991 позивач поїхала у м. Сереродонецьк, де звільнилася з роботи. 20.04.1991 влаштувалася на посаду санітарки інфекційного відділення Маневицької ЦРЛ, де працює по даний час. Разом з тим в позовній заяві вказала, що факт її постійного проживання в с. Северинівка Камінь-Каширського району підтверджують копії свідоцтв про народження її дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , де зазначено що вони народилися у с. Северинівка.

Позивач також зазначає, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 роки не менше 3 років. При встановленні їй такого статусу та видачі відповідного посвідчення перевірено та підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, що, на думку позивача, є підставою для зменшення їй пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII. Позивач вважає, що період її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 04.08.1989 по 01.01.1993 повністю підтверджено, наданими до ГУ ПФУ у Волинській області документами.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.22).

У відзиві на позовну заяву від 06.03.2024 відповідач-1 - ГУ ПФУ у Волинській області позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити повністю. В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивач 04.01.2024 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою в якій просила призначити їй пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області №86 від 10.01.2024 позивачу було відмовлено, оскільки у неї відсутній необхідний період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

Вказує, що відповідно до поданих разом із заявою документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 44 роки 09 місяців 07 днів. Позивачем також надано посвідчення (серія НОМЕР_2 від 08.12.1992 та довідку №185 від 19.01.2023, які засвідчують статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Згідно довідки №780 від 20.12.2023, виданої виконавчим комітетом Маневицької селищної ради Волинської області ОСОБА_1 проживає в період з 04.08.1989 по даний час на території, які віднесена до зони гарантованого добровільного відселення.

Вказує, що відповідно до записів без порядкового номера та записів №1-3 трудової книжки серії НОМЕР_1 , починаючи з 01.09.1985 по 15.07.1987 позивач навчалася у «СПТУ №92 м. Северодонецька» та з 16.07.1987 по 19.03.1991 позивач працювала у «ОРС Северодонецького виробничого об`єднання «Азот».

Тобто в період з 01.09.1985 по 19.03.1991 ОСОБА_1 перебувала на території, яка не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, відповідно до наданих разом із заявою документів, строк проживання та реєстрації у зоні гарантованого добровільного відселення становить 01 рік 09 місяців 12 днів, що не дає право позивачу на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки станом на 01.01.1993 не підтверджено період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки (а.с.26-44).

У відзиві на позовну заяву від 03.04.2023, поданого ГУ ПФУ в Хмельницькій області, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказав, що опрацювавши подані ОСОБА_1 разом із заявою документи було винесено рішення №86 від 10.01.2024 у якому зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано, зокрема: період навчання з 01.09.1985 по 15.07.1987 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки у графі «На підставі чого винесено запис (документ, його дата та номер) відсутня дата видачі диплому; період з 01.10.2023 по 31.12.2023, оскільки відсутня сплата внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Щодо періоду проживання представником відповідача-2 повністю підтверджено доводи відповідача-1, викладених у наданому до суду відзиві, та зазначено, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 01 рік 09 місяців 12 днів (а.с.49-60).

Інших заяви по суті справи до суду не надходили.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Волинською обласною державною адміністрацією у 1997 році (а.с.16, 30).

Як зазначено в позовній заяві та не заперечується відповідачами, позивач 04.01.2024 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.41-42).

Рішенням №86 від 10.01.2024 ГУ ПФУ в Хмельницькій області позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993. До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано періоди: проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період проживання з 04.08.1989 по 19.03.1991 згідно з довідкою №780 від 20.12.2023, оскільки відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1987, заявниця у даний період працювала у м. Сєверодонецьку Луганської області, яке не відноситься до території радіоактивного забруднення. Також не враховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1985 по 15.07.1987 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки у графі «На підставі чого винесено запис (документ, його дата та номер) відсутня дата видачі диплому; період з 01.10.2023 по 31.12.2023, оскільки відсутня сплата внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До пільгового стажу за Списком №2 зараховано всі періоди і він становить 31 рік. Зазначено, що страховий стаж позивача становить 44 роки 09 місяців 07 днів. Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала у зоні гарантованого добровільного відселення 01 рік 09 місяців 12 днів. (а.с.19, 37).

Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України імперативно визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09 березня 2003 року (далі - Закон №1058-ІV), який набрав чинності 01 січня 2004 року, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Водночас частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 (далі - Порядок №551), уточняється, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Як зазначено у пункті 11 Порядку №551, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).

Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом в постановах в постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06, від 04 вересня 2015 року у справі №690/23/15-а, Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №152/651/17, від 25 листопада 2019 року у справі №464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі №212/5780/16-а, від 17 травня 2021 року №398/494/17, від 17 травня 2021 року №336/6218/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було встановлено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 (категорія 3) (а.с.16, 30).

З урахуванням приписів частини другої статті 14 Закону №796-XII такий документ є підтвердженням того, що позивач постійно проживала чи працювала на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся відповідними комісіями при видачі їй посвідчення.

Таким чином, наявність посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи дає позивачу право на зменшення пенсійного віку з урахуванням норм Закону №796-XII, а тому помилковими є висновки відповідача про те, що позивач проживала на території гарантованого добровільного відселення менше трьох років станом на 01 січня 1993 року.

Доводи відповідачів про те, що станом на 01 січня 1993 року позивач прожила на території гарантованого добровільного відселення менше ніж 3 роки, з огляду на що остання не має права на пенсію зі зниженням пенсійного віку, суд до уваги не бере, оскільки основним документом, що підтверджує право ОСОБА_4 на пільги та компенсації, встановлені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке засвідчує той факт, що станом на 01 січня 1993 року вона проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

При цьому суд зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржується, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий ОСОБА_5 статус скасований.

Таким чином, ОСОБА_5 станом на 01.01.1993 року постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Відтак, ОСОБА_5 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-XII для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення, в тому числі і право на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Крім того, як слідує із матеріалів справи, факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення (у с. Северинівка Камінь-Каширського району Волинської області) підтверджується довідкою виданою Малоглушанським виконавчим комітетом Маневицької селищної ради Волинської області №780 від 20.12.2023, з якої слідує, що позивач постійно проживала з 04.08.1989 по даний час в АДРЕСА_1 (а.с.13, 29).

До матеріалів справи та заяви про призначення пенсії позивач також долучила довідку №185 від 19.01.2023, видану Волинською обласною державною адміністрацією з якої слідує, що дана довідка є підставою для надання пільг і компенсацій, встановлених Законом №796-ХІІ (а.с.17, 40).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» с. Северинівка Камінь-Каширського району Волинської області включено в перелік населених пунктів, що зазнало радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Відсутність доказів постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 не дає підстав для застосування початкової величини зниження пенсійного віку (3 роки).

Факт постійного проживання ОСОБА_1 у с. Северинівка Камінь-Каширського району не менше 3 років станом на 01.01.1993 та по даний час дає їй право на зниження пенсійного віку на 6 років (максимальний).

При цьому у рішенні №86 від 10.01.2024 (а.с.19-37) вказано про наявність у ОСОБА_1 44 років 09 місяців 07 днів страхового стажу (тобто умова щодо страхового стажу відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV виконується).

Одночасно суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач досягла пенсійного віку 54 роки 01.01.2024, із заявою про призначення пенсії звернулася 04.01.2024, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи наведене, суд вважає, що право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ та приписів статті 45 Закону №1058-IV у позивача виникло з 02.01.2024 (тобто, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку), однак у зобов`язальній частині позивач зазначила про призначення пенсії з 04.01.2024.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідач не довів правомірність рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Відтак, виходячи з наданих статтею 245 КАС повноважень, суд дійшов висновку про задоволення позову частково шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області №86 від 10.01.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_5 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону №796-ХІІ та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області (до якого позивач зверталася із заявою) призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 вказаного Закону з дня звернення за пенсією (як про це просить позивач), тобто з 04.01.2024.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Хмельницькій області необхідно стягнути судовий збір у сумі 1 211,20 грн., сплата якого підтверджується квитанцією від 07.02.2024 (а.с.4).

Керуючись статтями 77, 139, 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №86 від 10 січня 2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за її заявою від 14 листопада 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 04 січня 2024 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати у сумі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Володимирська, 49, ).

Суддя А.Я. Ксензюк