Справа № 440/6899/23
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/6899/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головка А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати відповідно до положень статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: з 23.12.2017 по останній день затримки розрахунку при звільненні - 10.05.2023 включно, але не більше як за шість місяців, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35128,68 грн. без утримання податків та обов`язкових платежів.

Позов обґрунтований тим, що при звільненні позивача з військової служби відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу одноразової грошової допомоги в повному обсязі та індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.12.2017. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі №440/8336/21 відповідачем проведено виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.12.2017 лише 28.04.2023 та на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №440/8337/21 відповідачем проведено виплату різниці одноразової грошової допомоги 10.05.2023. Таким чином, відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки, але не більше як за шість місяців.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази.

29.06.2023 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив відповідача на позов. У відзиві відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на їх безпідставність. Свою позицію мотивував тим, що спірні правовідносини регулюються не Кодексом законів про працю України, а спеціальним законодавством, а отже порядок, встановлений КЗпП України відносно оплати праці та відповідальності за порушення цього порядку, до даних правовідносин не застосовується.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Позивач у спірний період проходив військову службу у Збройних Силах України, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22.12.2017 звільнено ОСОБА_1 з військової служби з посади начальника військової команди протипожежного захисту та рятувальних робіт, та вирішено з 22.12.2017 виключити зі списків особового складу частини, всіх видів утримання і направлено для постановлення на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №440/8337/21, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій" з урахуванням вже проведених виплат.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі №440/8336/21, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 грудня 2017 року та надати довідку з помісячним розрахунком індексації за цей період із зазначенням базового місяця.

На виконання рішень суду відповідачем остаточний розрахунок при звільненні із ОСОБА_1 проведено 11.05.2023.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати відповідно до положень статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме з 23.12.2017 по 10.05.2023 включно, але не більше як за шість місяців, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору, суд виходить з такого.

Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України в постанові від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульований порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать до виплати.

Оскільки позивача звільнено з військової служби 22.12.2017 та при звільненні не проведено виплату одноразової грошової допомоги в повному обсязі та індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.12.2017, суд доходить висновку про допущення відповідачем бездіяльності щодо невиплати позивачу належної до сплати суми одноразової грошової допомоги в повному обсязі та індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.12.2017.

Виплату суми одноразової грошової допомоги в повному обсязі та індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.12.2017 на виконання рішень суду у справі №440/8336/21 та №440/8337/21 позивачу здійснено лише 11.05.2023, що не заперечується учасниками справи.

Статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент проведення виплати позивачу індексації) встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З аналізу статті 117 КЗпП України слідує, що для роботодавця, з вини якого звільненому працівникові не виплачено у день звільнення належні йому суми, наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність у вигляді сплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 28.06.2023 року по справі № 560/11489/22 застосуванню підлягає стаття 117 КЗпП України у редакції, чинній на дату звернення позивача з позовом до суду.

З огляду на те, що при виплаті 11.05.2023 боргу в сумі 37463,86 грн відповідач не виплатив позивачу відповідно до положень статті 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд доходить висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.12.2017 (день, наступний за днем звільнення зі служби) по 23.06.2018 включно (останній день сплину перших шести місяців після звільнення зі служби).

Згідно з особовим рахунком № 6 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 8025,81 грн.

З огляду на викладене, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (але не більш як за шість місяців) становить 48154,86 грн. (8025,81 грн. х 6 місяців).

На переконання суду, розрахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48154,86 грн. є співмірною із сумою несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення у розмірі 37463,86 грн., відтак суд не вбачає підстав для її зменшення.

В свою чергу, згідно частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35128,68 грн.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35128,68 грн. (тридцять п`ять тисяч сто двадцять вісім гривень 68 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Б. Головко