Справа № 520/25642/23
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

Іменем України

(додаткова)

20 травня 2024 року справа №520/25642/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Ніколаєва Ольга Вікторівна, розглянувши заяву адвоката Кравцова Ігоря Вячеславовича, який діє в інтересах Приватного підприємства «Будгарант-7» про ухвалення додаткового рішення у справі

за позовною заявою Приватного підприємства «Будгарант-7»

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Будгарант-7» (далі по тексту позивач, ПП «Будгарант-7») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС в Харківській області), в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 12.06.2023 №. Крім того, подано заяву про стягнення судових витрат з відповідача, у якій просив суд вирішити питання про витрати на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі №520/25642/23 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Будгарант-7» (вулиця Полтавський шлях, будинок 31, місто Харків, Харківська область, 61052, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вулиця Пушкінська, 46, місто Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 12.06.2023 №. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будгарант-7» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судовий збір у розмірі 21 472,00 грн (двадцять одна тисяча чотириста сімдесят дві гривні 00 копійок).

До Харківського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення у цій справі, яким він просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат Приватного підприємства «Будгарант-7», а саме - витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 грн (сорок тисяч гривень 00 копійок).

Через канцелярію Харківського окружного адміністративного суду надійшло заперечення ГУ ДПС в Харківській області від 08.05.2024 №01-26/44204/24 на клопотання про ухвалення додаткового рішення. Представник відповідача зазначив, що розмір витрат 400000,00 грн на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи та наданими адвокатом послугами.

Заяву про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду.

У судове засідання, призначене для розгляду заяви сторони не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Позивач надав суду клопотання про розгляд заяви без участі представника позивача.

Розглянувши заяву представника позивача, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що Кодексом адміністративного судочинства України передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.01.2020 у справі №9901/118/19.

Приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Згідно із пункту 1 частина третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частиною другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частина третя статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до підпунктів 1, 2, 6 частин першої та другої статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 06.12.2023 у справі №140/763/22.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. зазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), пункт 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №826/4959/16.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.02.2023 у справі №755/2587/17 та Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19, від 11.02.2021 у справі №520/9115/19, №640/19536/18 від 03.02.2022.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат у суді першої інстанції позивачем надано до матеріалів справи: ордер на надання правничої допомоги №1146068; договір №29/05-08 про надання професійної правничої допомоги від 29.05.2023; договір підряду від 27.12.2023 №27/12/23-1; акт здачі-приймання наданої правової допомоги №1 від 20.03.2024 до Договору №29/05-08 про надання професійної правничої допомоги від 29.05.2023, виконаних адвокатом Кравцовом Ігорем Вячеславовичем; прибутковий касовий ордер від 20.03.2024.

З наданих доказів слідує, що 29.05.2023 між адвокатом Кравцовим Ігорем Вячеславовичем та Приватним підприємством «Будгарант-7» укладено договір №29/05-08 про надання правничої допомоги згідно пункту 1.1 якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво та захист його інтересів, зокрема, у судах по адміністративним справам.

Відповідно до пункту вказаного Договору передбачено, що плата за представництво інтересів клієнта обумовлюється укладенням акту здачі приймання наданої правничої допомоги та є невід`ємною частиною цього Договору.

Так, згідно акту здачі-приймання, виконаних адвокатом Кравцовим Ігорем Вячеславовичем за договором про надання професійної правничої допомоги від 29.05.2023 №29/05-08 адвокатом були надані наступні послуги:

- надання усних консультацій з правових питань, що виникли у клієнта у зв`язку з прийняттям податкового повідомлення-рішення (2 години) 2000,00 грн;

- адміністративна процедура оскарження податкового повідомлення-рішення (10 годин) 10 000,00 грн;

- аналітична довідка щодо чинного законодавства України (1 година) 1000,00 грн;

- вивчення нормативно-правової бази, аналіз практики Верховного Суду щодо подібних справ (4 години) 4000,00 грн;

- підготовка, складання та подання позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду (12 годин) 12000,00 грн;

- підготовка, складання та подання відповіді на відзив, інших процесуальних документів до Харківського окружного адміністративного суду (5 годин) 5000,00 грн;

- участь у судових засіданнях у Харківському окружному адміністративному суді у справі №520/25642/23 (6 годин) 6000,00 грн. Всього 40 000,00 грн.

Між тим, суд зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд зазначає, що згідно до пункту 2 частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін.

Згідно до детального опису (наданих послуг), виконаних адвокатом за договором про надання професійної правничої допомоги останнім було здійснено надання усних консультацій з правових питань, що виникли у клієнта у зв`язку з прийняттям податкового повідомлення-рішення; адміністративна процедура оскарження податкового повідомлення-рішення; аналітична довідка щодо чинного законодавства України; вивчення нормативно-правової бази, аналіз практики Верховного Суду щодо подібних справ; підготовка, складання та подання позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду; підготовка, складання та подання відповіді на відзив, інших процесуальних документів до Харківського окружного адміністративного суду; участь у судових засіданнях у Харківському окружному адміністративному суді у справі №520/25642/23, між тим, представником позивача не зазначено яку саме консультацію та з яких питань було проведено, які саме нормативно-правові акти були вивчені, а тому не доведено, що вказані послуги були пов`язані з розглядом справи.

Водночас вказано про те, що адвокатом здійснено адміністративне оскарження податкове повідомлення-рішення. Суд звертає увагу на те, що адміністративне оскарження -

адміністративна процедура, яка здійснюється суб`єктами публічної адміністрації вищого рівня шляхом перегляду адміністративного акта публічної адміністрації з метою захисту прав і інтересів приватної особи, тобто позасудовий процес, а відтак не може бути віднесено до надання правничої допомоги у даній справі.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.05.2021 у справі №640/2076/19, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності тa необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд зазначає, що з переліку адвокатських послуг, зазначених в детальному описі робіт на час його складання, виконаною та пов`язаною з розглядом справи є послуга зі складання позовної заяви, яка міститься в матеріалах справи та підписана адвокатом, складання відповіді на відзив, яка містить аналогічні доводи, викладені у позовній заяві та участь у 1 судовому засіданні 21.02.2024 тривалістю з 11:52 по 12:33. Акту прийняття будь-яких інших послуг з надання правової допомоги з зазначеним чітким переліку процесуальних дій та документів складених адвокатом позивачем та його представником до матеріалів справи не надано.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що оцінені сторонами договору про правничу допомогу послуги на суму 40 000,00 грн є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору, з урахуванням наданих доказів, ціни позову та складністю справи.

Оцінивши всі аспекти даної справи, те що цей спір виник у справі незначної складності, суд вважає за необхідне зменшити заявлений позивачем розмір судових витрат до суми 7000,00 грн, вочевидь яка є співмірною сумою відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача з огляду на складність даної справи та виконану адвокатом роботу.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинстьва України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 7000,0 грн.

Керуючись статтями 19, 134, 139, 143, 241-247, 252, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення, яким заяву адвоката заяву адвоката Кравцова Ігоря Вячеславовича, який діє в інтересах Приватного підприємства «Будгарант-7» про ухвалення додаткового рішення у справі №520/25642/23 задовольнити частково.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будгарант-7» (вулиця Полтавський шлях, будинок 31, місто Харків, Харківська область, 61052, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вулиця Пушкінська, будинок 46, місто Харків, 61057, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн (сім тисяч гривень).

У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст додаткового рішення складено 20.05.2024.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА