Справа № 420/6552/24
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6552/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Болградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Болградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Болградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь № Д-11/6/5129/-23/5129/43 від 17.01.20224) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , у зв`язку з досягненням яким 14-ти річчя, вона звернулась у грудні 2023 року до Болградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою щодо оформлення та видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року. Відповідачами надано відповіді про відмову в оформленні паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки № Д-759/6/1501-23/5100.4.1/977-23 від 27.12.2023 року, №Д-11/6/5129-23/5129/43 від 17.01.2024 року. Позивач вважає що порушені права її неповнолітнього сина, оскільки зразок та форма паспорта книжечки затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 1994 р. №353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України», ця постанова є чинною. На думку позивача будь-які дії з питань обов`язковості або примушування з отримання паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки є втручанням до приватного та сімейного життя, а присвоєння унікального номеру в ЄДДР (УНЗР) суперечить релігійним переконанням позивача та її дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач також посилалась на правові висновки Верховного Суду по зразковій справі №806/3265/17.

Ухвалою від 04.03.2024 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/6552/24 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

15.03.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що 16.07.2019 року ОСОБА_2 та його законний представник ОСОБА_1 звернулися до Болградського РВ ГУ ДМС в Одеській області з заявою про отримання ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм. 02.08.2019 року ОСОБА_2 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 дата видачі 02.08.2019 року, орган видачі 5129. Також, 07.06.2023 ОСОБА_2 та його законний представник ОСОБА_1 звернулися до відділу «ЦНАП» Болградської МР в Одеській області з заявою про отримання ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм. 22.06.2023 року ОСОБА_2 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 дата видачі 22.06.2023 року, орган видачі 5129. Позивачі, при оформленні паспортів громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, надали згоду на обробку персональних даних.

Відповідач зазначає, що на момент звернення до Болградського відділу ГУ ДМС в Одеській області з заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки, ОСОБА_2 вже був внесений до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і йому було присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 335. Звернення за оформленням та видачею паспорта громадянина України у вигляді книжечки відбулось 22.12.2023 року вже після оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон та внесення до ЄДДР і присвоєння УНЗР. При цьому, позивачами не наведено підстав вважати, що персональні дані щодо ОСОБА_2 обробляються з порушенням законодавства України.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області вважає безпідставним посилання позивачів на те, що враховуючи релігійні переконання позивача та існуючу позицію щодо неї православної церкви він не може приймати номери, оскільки даний номер є незміним та вже присвоєний при оформлені паспорту для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм. Відповідач вважає, що використання позивачем раніше паспортів для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, при виготовленні яких було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно УНЗР, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта у вигляді ІР - картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне життя. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.06.2023 року по справі № 380/5977/21.

25.03.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, зокрема, зазначає що вказівка відповідача, що дитині присвоєно унікальний номер запису у реєстрі (УНЗР), раніше видано паспорти громадянина України для виїзду за кордон, у зв`язку з чим право на паспорт громадянина України зразка 1994 року не порушується, є невірною, оскільки навіть якщо раніше надано згоду на збір та обробку персональних даних, держава не має права у будь-якому випадку примушувати людину до надання такої згоди. Разом з тим, дитина не надавала таку згоду, у заяві-анкеті про це дитина не зазначала, доказів, що дитина давала згоду на присвоєння їй мені номера (УНЗР), відповідачі не надали. Також позивач зазначає, що ні вона, ні батько дитини не підписували надані відповідачем заяви-анкети на оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон дивині, доказів цього не надано, тому немає підстав вважати, що батьками надано згоду на збір та обробку персональних даних дитини, у зв`язку з чим невірними є висновки органів ГУ ДМС України в Одеській області, що дитина не має право на паспорт громадянина України зразка 1994 року.

16.04.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначає, що у заяві-анкеті дитина взагалі не зазначала та в ній немає відповідної графи, що вона надала згоду на збір та обробку персональних даних, присвоєння їй номеру - УНЗР №335 відсутній її підпис, а є лише її підпис та запис про внесення відповідної інформації до Єдиного Державного демографічного реєстру.

23.04.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшли додаткові пояснення, в яких вказано, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон» від 07.05.2014 № 152, якою затверджені зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2 та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (далі - Порядок № 152). Відповідно до п.п. 2 п. 7 Порядку № 152 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються: особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників, у тому числі осіб, уповноважених відповідно до законодавства інших держав на представлення інтересів дитини щодо оформлення пас для виїзду за кордон (далі - законні представники). Враховуючи викладене, оформлення та видача паспорта громадяни на України для виїзду за кордон здійснюється на підставі відповідної заяви-анкети законного представника, який діє в інтересах неповнолітньої дитини. В заяві-анкеті № 24803463 від 07.06.2023 року міститься відповідний підпис матері ОСОБА_1 як законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 в графі повідомлення про присвоєння УНЗР. Проте, в відповіді на відзив від 20.03.2024 року ОСОБА_1 зазначала, що ані вона, ані батько дитини не підписували надані відповідачем заяви-анкети та доказів цього надано не було. Однак, в письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначає про те, що у відповідних заявах-анкетах таки міститься її підпис та запис про внесення відповідної інформації до СДДР, що суперечить раніше наданим твердженням.

Також, відповідач зазначає, що відповідно до п.п. 9 п. 14 Порядку № 152 до заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт для виїзду за кордон: відомості про отримання відцифрованих відбитків пальців рук (відцифровані відбитки пальців рук особи не отримуються до досягнення нею 12-річного віку та у разі, коли особа не може пересуватися самостійно у зв`язку із тривалим розладом здоров`я та потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку). Станом на дату звернення до Болградського відділу з заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон 07.06.2023 року ОСОБА_2 виповнилось 13 років. У зв`язку з викладеним, під час оформлення заяви-анкети у неповнолітнього ОСОБА_2 було отримано відцифровані відбитки пальців рук, що неможливо без отримання відповідної згоди особи. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що твердження ОСОБА_1 про неотримання згоди неповнолітнього ОСОБА_2 на збір та обробку персональних даних є необґрунтованими, оскільки отримати відцифровані відбитки пальців рук без відповідної згоди ОСОБА_2 неможливо.

Крім того, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не погоджується з доводами позовної заяви ОСОБА_1 про те, що спір у цій справі повністю відповідає усім трьом ознакам типової справи, які визначені Великою Палатою Верховного Суду у зразковій оправі №806/3265/17. Так, відповідач зазначає, що 02.08.2019 року ОСОБА_2 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 дата видачі 02.08.2019 року, орган видачі 5129. 22.06.2023 року ОСОБА_2 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 дата видачі 22.06.2023 року, орган видачі 5129. Отже, фактично у Реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_2 та присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, а за приписами частини першої статті 10 Закону № 5492-VI унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Разом з тим, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних. У зв`язку із наведеним, на думку Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, позивачі помилково відносять дану справу до типової відносно зразкової справи № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 ).

У зв`язку з досягненням 14-ти річчя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись 22.12.2023 року до Болградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з проханням щодо оформлення та видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року, додавши до заяви фотокартки, свідоцтво про народження та інші документи.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області та Болградський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області листами № Д-759/6/1501-23/5100.4.1/977-23 від 27.12.2023 року та №Д-11/6/5129-23/5129/43 від 17.01.2024 року повідомили позивача та його законного представника про відсутність підстав для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України №2503-ХІІ.

Позивач, не погодившись із вказаними відповідями, як законний представник ОСОБА_2 , звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі Положення), згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 13 Положення встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

З 06.12.2012 набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Також Законом № 1474-VIII частину 2 статті 21 Закону № 5492-VI викладено в такій редакції: «Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.»

Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Згідно з пунктами 1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою № 302, (далі - Порядок № 302) паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

У разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт (пункт 5 Порядку № 302).

Підпунктом 1 пункту 7 Порядку № 302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктами 14 та 46 Порядку № 302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого.

Таким чином, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року (справа №820/3327/16), від 29 листопада 2019 року у справі №260/1414/18, від 10 грудня 2020 року у справі №240/575/20.

Суд враховує, що правова позиція щодо наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки, на яку позивач посилалась в позовній заяві як на підставу для видачі паспорта громадянина України у форму книжечки, була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 за позовом особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, вказано на ознаки цієї типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.

Розглянувши зразкову справу №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.

Суд зазначає, що відповідно до пунктів 21, 22 частини 1 статті 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Отже, ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач-суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.

Водночас, досліджуючи матеріали справи, суд доходить висновку, що дана справа не відповідає ознакам типової справи, зазначеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17, з огляду на наступне.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що 02.08.2019 року ОСОБА_2 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 строк дії до 02.08.2023 року, при оформленні було надано згоду на обробку персональних даних, дані про ОСОБА_2 внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і йому було присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 335.

07.06.2023 року ОСОБА_2 та його законний представник ОСОБА_1 звернулися до відділу «ЦНАП» Болградської МР в Одеській області з заявою-анкетою №24803463 про отримання ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Під час оформлення заяви-анкети у неповнолітнього ОСОБА_2 було отримано відцифровані відбитки пальців рук. 22.06.2023 року ОСОБА_2 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 .

Також судом встановлено, що при зверненні до органу міграційної служби із заявою, позивачка та її дитина не зазначали про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації. Відображення таких обставин має місце лише у позовній заяві.

Тобто, аналізуючи викладене, суд враховує, що позивачем надавалась згода на обробку персональних даних під час оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон вперше, у зв`язку з чим ОСОБА_2 було присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Натомість, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дана справа не є типовою відносно зразкової справи № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що використання ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, не порушує його права позивача та не є втручанням у його приватне і сімейне життя.

Суд також звертає увагу, що Верховний Суд у справах № 160/1/21 (постанова від 21 грудня 2022 року), №380/5977/21 (постанова від 08 червня 2023 року) погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.

Аналогічний підхід до застосування наведених вище правових норм висловлено у постанові Верховного Суду від 22 березня 2024 року у справі №540/4500/21.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська,44, м. Одеса, 65014, ), Болградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (пр. Соборний, 97-99, м. Болград, Одеська обл., 68702) про визнання протиправними дій Болградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь № Д-11/6/5129/-23/5129/43 від 17.01.2024) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 21.05.2024 року.

Суддя Г. В. Лебедєва