Справа № 280/7721/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 травня 2024 року

м. Київ

справа № 280/7721/23

адміністративне провадження № К/990/16789/24

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі №280/7721/23 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури, в якому просив:

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі №280/3713/20 про поновлення на посаді прокурора, починаючи з 11 лютого 2021 року по 10 серпня 2022 року, у розмірі 388569,02 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року, позов задоволено частково:

- стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі №280/3713/20 про поновлення на посаді рівнозначній посаді прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Управління представництва інтересів держави в суді, починаючи з 11 лютого 2021 року по 10 серпня 2022 року включно, в розмірі 394819,46 грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Запорізька обласна прокуратура подала касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2024 року касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури повернуто скаржнику.

30 квітня 2024 року касаційна скарга Запорізької обласної прокуратури повторно надійшла до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, та зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення застосували до спірних правовідносин положення статті 236 Кодексу законів про працю України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №702/725/17, від 06 грудня 2021 року у справі №465/4679/16 та від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18 щодо застосування статті 236 Кодексу законів про працю України.

Слід зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Верховний Суд повторно наголошує, що скаржник, посилаючись на висновки, сформовані у постановах Верховного Суду у справах №702/725/17, №465/4679/16, №521/1892/18 не обґрунтував, що ці висновки зроблені у справах з подібними правовідносинами.

Натомість касаційна скарга містить опис обставин справи та загальні формулювання незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та окремі витяги з постанов Верховного Суду.

Необхідно зауважити, що у справах № 465/4679/16, № 521/1892/18 предмет спору пов`язаний із поновленням на роботі, скасуванням наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України.

Отже, правовідносини, які склались у цій справі, не є подібними до правовідносин у справах №465/4679/16, № 521/1892/18.

Крім того, предметом спору у справі №702/725/17 є стягнення заробітної плати у зв`язку зі звільненням заступника директора із загальних питань Товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик», розгляд якої відбувся у порядку цивільного судочинства.

Натомість у цій справі спірним є питання виплати прокурору середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, скаржником при написанні цієї касаційної скарги так і не були враховані зауваження, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 18 квітня 2024 року, що вказує про формальний підхід відповідача до оформлення касаційної скарги.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а скаржник обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі №280/7721/23 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська