Справа № 200/2355/24
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року Справа№200/2355/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання протиправними дій щодо обмеження з 01 лютого 2024 року та з 01 березня 2024 року максимального розміру виплачуваної пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язання виплачувати з 01 лютого 2024 року пенсію без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими Законом на 01 січня календарного року для осіб, які втратили працездатність, враховуючи раніше виплачені суми.

Позивачу, як працівнику податкової міліції з 31.05.2014 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.09.2023 року у справі №200/3650/23 визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в Донецькій області з відмови у нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 з 01.10.2022 щомісячної доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» і зобов`язано пенсійний орган установити та виплатити з 01.01.2023 року до розміру пенсії позивача щомісячну доплату в сумі 2000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.

Виконуючи зазначене рішення суду, пенсійний орган в лютому 2024 року провів перерахунок пенсії позивача з нарахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн., передбаченої постановою №713. Однак, у березні 2024 року на банківський рахунок здійснено чергову пенсійну виплату в розмірі 20930 грн., що значно менше від розрахованої та очікуваної позивачем пенсії, яка мала би суттєво збільшитися після перерахунку на підставі останнього рішення суду від 26.09.2023 по справі №200/3650/23.

Адвокатським запитом №1260/03-24 від 14.03.2024 представник позивача у справі №200/3650/23 звернувся до пенсійного органу з вимогою виконати рішення суду від 26 вересня 2023 року по справі №200/3650/23, здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням доплати 2000 грн. за постановою №713 та здійснити пенсійну виплату без обмеження максимальним розміром, надати відомості про розмір та складові поточної/перерахованої пенсії.

Листом №0500-0220-8/26689 від 19.03.2024 Головне управління ПФУ в Донецькій області повідомило, що в лютому 2024 року на виконання судового рішення до пенсії ОСОБА_1 нараховано доплату 2000 грн. за постановою КМУ №713. З лютого 2024 року розмір пенсії позивача складає 27466,19 грн.

Відповідно до частини 7 ст.43 Закону №2262-XII максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Враховуючи, що рішенням суду будь-яких зобов`язань щодо виплати пенсії без обмеження розміру на пенсійний орган не покладено, виплата пенсії ОСОБА_1 здійснюється з обмеженим розміром 20930 грн.

Відомості щодо перерахованого розміру пенсії 27466,19 грн. та фактичних пенсійних виплат позивачу 20930 грн. з урахуванням максимального розміру наведені у протоколі від 01.02.2024 за пенсійною справою ОСОБА_1 від 01.02.2024 року, долученого відповідачем до листа.

Слідом, в березні 2024 року ОСОБА_1 отримала чергову щомісячну виплату в розмірі 23610 грн., що свідчить про застосування пенсійним органом чергового обмеження максимальним розміром пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими з 01.01.2024 для осіб, які втратили працездатність, яке відповідач трактує в межах приписів частини 7 ст.43 Закону №2262-XII.

Згідно з відомостями у персональному електронному кабінеті позивача на порталі Пенсійного фонду України, в березні 2024 року відповідач провів індексацію основного розміру пенсії ОСОБА_1 , який з урахуванням індексації склав 28966,19 грн.

Вважає дії Головне управління ПФУ в Донецькій області щодо обмеження максимальним розміром виплачуваної позивачу пенсії щодо обмеження в лютому 2024 року максимального розміру пенсії (20930 грн.) та в березні максимального розміру пенсії 2024 року (23610 грн.) протиправними та такими, що порушують права пенсіонера.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем надано відзив на позовну заяву від 09.05.2024 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач є одержувачем пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 від 09 квітня 1992 року (далі - Закон № 2262).

Частиною сьомою статті 43 Закону № 2262 встановлено, що максимальний розмір пенсії […] не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року внесено зміни до статті 43 Закону №2262 та зазначено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06 грудня 2016 року передбачено, що вказані обмеження застосовуються до осіб не залежно від дати призначення пенсії.

Також, відповідно до частини третьої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058 IV, максимальний розмір пенсії […] не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про державний бюджет», а саме: абзацом 8 статті 7 Закону України «Про державний бюджет» № 1928-IХ від 02 грудня 2021 року встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 01 липня 2022 року 2027 гривень, з 01 грудня 2022 року 2093 гривні.

Абзацом 8 статті 7 Закону України «Про державний бюджет» № 3460-IХ від 09 листопада 2023 року встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня 2024 року 2361 гривня.

Отже, на даний час розмір пенсі із урахуванням надбавок, […], індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Наголошує, що дії управління не суперечать чинному законодавству, тому просив відмовити в позові ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначає позивач, 30.05.2014 року ОСОБА_1 звільнено зі служби у запас з посади заступника начальника штабу оперативного управління ГУ Міндоходів у Донецькій області у спеціальному званні «полковник податкової міліції» на підставі пункту 65 підпункту «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, що підтверджується відомостями в протоколах пенсійних виплат.

Позивач значиться на пенсійному обліку відповідача з 31.05.2014 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що доведено протоколом з її пенсійної справи - (ДПА) від 06.04.2018 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.09.2023 року у справі №200/3650/23 визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в Донецькій області з відмови у нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 з 01.10.2022 щомісячної доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» і зобов`язано пенсійний орган установити та виплатити з 01.01.2023 до розміру пенсії позивача щомісячну доплату в сумі 2000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання зазначеного рішення суду відповідачем в лютому 2024 року здійснено перерахунок пенсії позивача з нарахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн., передбаченої постановою №713. Однак, у березні 2024 року на банківський рахунок позивача здійснено чергову пенсійну виплату в розмірі 20930 грн., що значно менше від розрахованої та очікуваної позивачем пенсії, яка мала би суттєво збільшитися після перерахунку на підставі останнього рішення суду від 26.09.2023 по справі №200/3650/23.

Адвокатським запитом №1260/03-24 від 14.03.2024 представник позивача у справі №200/3650/23 звернувся до пенсійного органу з вимогою виконати рішення суду від 26 вересня 2023 року по справі №200/3650/23, здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням доплати 2000 грн. за постановою №713 та здійснити пенсійну виплату без обмеження максимальним розміром, надати відомості про розмір та складові поточної/перерахованої пенсії.

Листом №0500-0220-8/26689 від 19.03.2024 відповідач повідомив, що в лютому 2024 року на виконання судового рішення до пенсії ОСОБА_1 нараховано доплату 2000 грн. за постановою КМУ №713. З лютого 2024 року розмір пенсії позивача складає 27466,19 грн.

Відповідно до частини 7 ст.43 Закону №2262-XII максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Враховуючи, що рішенням суду будь-яких зобов`язань щодо виплати пенсії без обмеження розміру на пенсійний орган не покладено, виплата пенсії ОСОБА_1 здійснюється з обмеженим розміром 20930 грн.

Відомості щодо перерахованого розміру пенсії 27466,19 грн. та фактичних пенсійних виплат позивачу 20930 грн. з урахуванням максимального розміру наведені у протоколі від 01.02.2024 за пенсійною справою ОСОБА_1 від 01.02.2024, долученого відповідачем до листа.

Крім того, в березні 2024 року позивач отримала чергову щомісячну виплату в розмірі 23610 грн., що також свідчить про застосування відповідачем обмеження максимальним розміром пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими з 01.01.2024 року для осіб, які втратили працездатність, яке відповідач трактує в межах приписів частини 7 ст.43 Закону №2262-XII.

Предметом спору у цій справі є правомірність дій відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної колишньому працівнику податкової міліції на підставі Закону № 2262-XII.

Перевіряючи правомірність дій відповідача, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011 року.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

За таких обставин, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Суд зауважує, що стаття 43 Закону № 2262-XII стосується саме пенсій військовослужбовців.

В той же час, положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії саме військовослужбовців.

Відповідно до абзаців дев`ятого, десятого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 встановлено, що зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу.

Військова служба це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави.

Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Проте, як зазначено вище, Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 розтлумачило норми статті 43 Закону №2262-XII, які стосуються виключно пенсій військовослужбовців, а не поліцейських, колишніх працівників МВС чи ДПС. При цьому, позивач працювала до призначення пенсії в органах державної податкової служби, а саме: в податковій міліції.

Податкова міліція - колишній спеціалізований підрозділ Державної фіскальної служби, що займався боротьбою з податковими правопорушеннями та був органом досудового розслідування у справах про ухилення від оподаткування та порушення в бюджетній сфері.

Статус податкової міліції її функції та правові основи діяльності визначався Законом України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року №509-XII (далі - Закон № 509-ХІІ), який діяв у період проходження позивачем служби в органах податкової міліції до 19.11.2012 року.

Відповідно до статті 19 Закону № 509-XII податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Відповідно до статей 24, 26 Закону №509-XII особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ. Держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в України» № 508-VI від 05.07.2012 року було визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну податкову службу в Україні» та внесено зміни до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Тобто, зазначені норми кореспондуються із нормами Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-XII, який регулював правовий статус податкової міліції до 19.11.2012 року.

Згідно з пунктами 1, 2 та 3 Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 15.05.2008 року № 313, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.06.2008 року за № 553/15244, ця Інструкція визначає порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України, яка виплачується особам начальницького складу податкової міліції у розмірах і порядку відповідно до законодавства.

Дія цієї Інструкції поширюється на осіб, які перебувають на службі в податковій міліції і яким відповідно до законодавства присвоєні спеціальні звання начальницького складу податкової міліції, у тому числі осіб начальницького складу податкової міліції, що працюють на посадах державних службовців структурних підрозділів органів державної податкової служби України із залишенням їх у кадрах податкової міліції, та тих, що працюють в інших органах державної влади або на підвідомчих їм підприємствах, установах і в організаціях, а також в органах місцевого самоврядування, до яких вони відряджені відповідно до законодавства для виконання спеціальних робіт або обов`язків, із залишенням їх у кадрах податкової міліції.

Обчислення періодів служби для визначення стажу здійснюється у календарному обчисленні (один місяць служби за один місяць) у порядку, передбаченому законодавством для визначення стажу служби для призначення пенсії за вислугу років начальницькому складу податкової міліції (п. 3 Інструкції).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 року №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» визначено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114.

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено:

- поширити на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань»;

- для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, особам начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби крім служби та часу, передбачених зазначеною постановою, до вислуги років зараховується служба в податковій міліції (органах податкової поліції) на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Таким чином, служба в податковій міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, тобто, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому зараховується до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Як зазначено вище, спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Проте, порядок проходження служби поліцейськими, працівниками податкової міліції та військовослужбовцями урегульовано різними законами.

Відтак, Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, на яке посилається позивач, розтлумачило норми статті 43 Закону №2262-XII, які стосуються виключно пенсій військовослужбовців, до яких не відносяться працівники податкової служби, зокрема податкової міліції.

Отже, враховуючи взаємозастосування зазначених вище норм права, суд дійшов до висновку, що служба у податковій міліції за своє суттю є службою в органах внутрішніх справ України і не віднесена до військової служби.

Таким чином, обмеження Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області максимального розміру пенсії позивача, як колишнього податківця з 01.02.2024 року, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є законним.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.12.2021 року у справі №400/2085/19, від 27.01.2022 року у справі №240/7087/20, від 17.02.2022 року у справі №640/11168/20, від 18.05.2022 року у справі №380/12337/20, від 11.07. 2022 року у справі №620/613/21, від 27.03.2024 року у справі № №500/2724/21. Позивачами у вказаних справах були колишні військовослужбовці, до яких не відноситься позивач у даній справі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо обмеження ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром, починаючи з 01 лютого 2024 року.

За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки у позові відмовлено суд не розглядає питання відшкодування судових витрат.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 20 травня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова