Справа № 440/17784/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.О. Кукоба
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 р. Справа № 440/17784/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2024, по справі № 440/17784/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.08.2023 № 12 про відмову у призначення пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, період проходження військової служби в Радянській армії з 13.12.1981 по 14.12.1983, періоди роботи в Азербайджанській РСР з 20.03.1990 по 01.07.1990, з 22.04.1991 по 01.07.1992, з 01.07.1992 по 01.09.1993, з 01.12.1993 по 24.01.1997;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.08.2023 № 12 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача спірні періоди, оскільки певні записи трудової книжки не містять перекладу українською мовою, та на підтвердження проходження строкової служби позивачем надано лише копію військового квитка.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, 09.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області від 17.08.2023 № 12 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Обґрунтовуючи відсутність необхідного пільгового стажу пенсійний орган у оскаржуваному рішенні зазначив, що страховий стаж заявника становить 28 років 08 місяців 19 днів.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.08.1980:

- в колгоспі з 27.10.1984 по 27.10.1984, з 05.04.1985 по 23.11.1985, оскільки не надано уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні;

- з 20.03.1990 по 01.07.1990, оскільки запис проведено іноземною мовою та не надано переклад на українську мову;

- з 22.04.1991 по 02.07.1992, з 01.07.1992 по 01.09.1993, з 01.12.1993 по 24.01.1997, оскільки записи про звільнення засвідчені печаткою на іноземній мові.

Також до страхового стажу не зарахований період проходження строкової військової служби, оскільки надано копію військового квитка.

Позивач, не погодившись із відмовою відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення пенсійного органу про відмову у призначенні позивачу пенсії та необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до вимог позовної заяви спірні правовідносини склались щодо правомірності не зарахування пенсійним органом до стажу роботи позивача періоди роботи в Азербайджанській РСР з 20.03.1990 по 01.07.1990, з 22.04.1991 по 01.07.1992, з 01.07.1992 по 01.09.1993, з 01.12.1993 по 24.01.1997; період проходження військової служби в Радянській армії з 13.12.1981 по 14.12.1983.

Так, висновки пенсійного органу щодо відсутності підстав для зарахування періоду роботи в Азербайджанській РСР з 20.03.1990 по 01.07.1990, з 22.04.1991 по 01.07.1992, з 01.07.1992 по 01.09.1993, з 01.12.1993 по 24.01.1997 обґрунтовані тим, що відповідний запис у трудовій книжці проведено іноземною мовою та не надано переклад на українську мову; записи про звільнення засвідчені печаткою на іноземній мові.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2.9 Порядку № 22-1 документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Між Урядом України і Урядом Азербайджанської Республіки підписана угода про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 28.07.1995, ратифікована Законом України від 07.05.1996 № 186/96-ВР.

Статтею 3 Угоди передбачено, що при визначенні права на пенсію, в тому числі на пільгових умовах і за вислугу років, враховується трудовий стаж, набутий на території України (і) або Азербайджанської Республіки, а також трудовий стаж на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 01.01.1992 року.

Відповідно до ст. 4 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у встановленому порядку на території однієї Сторони, приймаються без легалізації на території другої Сторони.

Так, із трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 10.08.1980 встановлено факт роботи позивача в Азербайджанській РСР з 20.03.1990 по 01.07.1990, з 22.04.1991 по 01.07.1992, з 01.07.1992 по 01.09.1993, з 01.12.1993 по 24.01.1997.

При цьому, пенсійним органом автентичність записів трудової книжки не оспорюється, заперечення, окрім відсутності перекладу записів трудової книжки, відсутні.

Натомість, вказана трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Крім того, разом з позовною заявою позивачем надано переклад з азербайджанської мови на українську мову записів трудової книжки від 20.03.1990 про прийняття на роботу сторожем та від 01.07.1990 - про звільнення.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вимога відповідача щодо надання перекладу трудової книжки з азербайджанської мови на українську мову є безпідставною

Таким чином, суд не виявив достатніх підстав для відмови в зарахуванні періодів роботи позивача з 20.03.1990 по 01.07.1990, з 22.04.1991 по 01.07.1992, з 01.07.1992 по 01.09.1993, з 01.12.1993 по 24.01.1997 до страхового стажу на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.08.1980.

Стосовно зарахування до страхового стажу періоду проходження позивачем строкової військової служби колегія суддів зазначає наступне.

Відмова відповідача у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу позивача обґрунтована тим, що на його підтвердження позивачем надано лише копію військового квитка.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до вимог п. 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 (чинного на період проходження позивачем строкової служби) крім роботи як робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також: служба у складі Збройних Сил СРСР та перебування у партизанських загонах; служба у військах та органах ВЧК, ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба у органах міліції.

З наявних матеріалів вбачається, що позивач у період з 13.12.1981 по 14.12.1983 проходив строкову військову службу в Радянській Армії.

На підтвердження факту проходження строкової служби позивачем надано копію військового квитка серії НОМЕР_2 від 03.11.1981, оскільки, за інформацією позивача, оригінал документа був втрачений.

Так, відповідно до п. 2.23 Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію; документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

У той же час, згідно з п. 3.3 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Разом з тим, пенсійний орган, аналізуючи надані особою документи, має виходити з їх змісту, оскільки органи Пенсійного фонду, переслідуючи мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і необґрунтованих перешкод для реалізації особами їх прав.

Так, надана позивачем разом із заявою від 09.08.2023 про призначення пенсії копія військового квитка серії НОМЕР_2 від 03.11.1981 не викликає сумнівів у достовірності інформації щодо проходження позивачем строкової військової служби з 13.12.1981 по 14.12.1983.

При цьому, у разі наявності у пенсійного органу сумнівів у достовірності цієї інформації останній наділений повноваженнями щодо звернення до компетентних органів за місцем проходження позивачем строкової військової служби (наразі Вірменія) з метою підтвердження чи спростування такої інформації.

Отже, відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи в Азербайджанській РСР з 20.03.1990 по 01.07.1990, з 22.04.1991 по 01.07.1992, з 01.07.1992 по 01.09.1993, з 01.12.1993 по 24.01.1997, строкової військової служби з 13.12.1981 по 14.12.1983 з викладених відповідачем підстав є необґрунтованою, з огляду на що колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність відмови пенсійного органу.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.08.2023 № 12 про відмову у призначенні пенсії позивачу, та наявність підстав для його скасування.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, беручи до уваги обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2023 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 по справі № 440/17784/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло