Справа № 500/1260/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1260/24

08 травня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 16.02.2024 року №44 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити з 20.12.2023 року ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позову вказано, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач 1) з заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ), подавши необхідні документи. Однак, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, останнім рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (екстериторіальний розподіл) (відповідач 2) за №44 від 16.02.2024 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії, за відсутністю правових підстав для зниження пенсійного віку з обставин роботи чи проживання на території зони посиленого радіологічного станом на 01.01.1993 не менше 4-х років.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки він належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, на підтвердження чого надав відповідне посвідчення, та документи щодо необхідного страхового стажу. Тому має право на пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, що слугувало підставою для звернення до суду з позовом.

З огляду на викладене, просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

01.04.2024 року від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшли додаткові пояснення, у якому, зокрема, вказано, що обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993 необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993.

Також, у період з 06.12.1987 по 29.11.1989 позивач перебував на дійсній військовій службі (військовий квиток серії НОМЕР_1 від 06.12.1987), однак жодних документів, які б свідчили про знаходження військової частини на території радіоактивного забруднення, де проходив службу позивач, ним до заяви про призначення пенсії не додано.

Органами Пенсійного фонду підтверджено позивачу на 01.01.1993 факт його проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю 03 роки 10 місяців 28 днів, при необхідних 04 роки станом на 01.01.1993, у зв`язку з чим, йому відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Щодо мотивації позивачем про те, що 20.02.1993 Тернопільською обласною державною адміністрацією йому видане посвідчення (Категорія 4) серії НОМЕР_2 , як громадянину, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, то відповідно до зазначеного посвідчення позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, тобто підтверджує права на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, то слід зазначити, що право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки постійного проживання, роботи, але не більше 5 років, виникає за умови, що позивач станом на 01.01.1993 постійно прожив або відпрацював у цій зоні не менше чотирьох років.

Таким чином, будь-яких порушень прав позивача на пенсійне забезпечення, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у своїх діях не вбачає.

З огляду на вказане просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Особа позивача стверджується згідно паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 від 20.03.1997 та досягнення пенсійного віку 55 років на час звернення до пенсійного орану за призначенням пенсії.

На обґрунтування факту проживання та роботи позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю, суду надані наступні пояснення.

Так, з документа про надання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (п.4 ч.І ст. II Закону №796-ХП) шляхом видачі 20.02.1993 Тернопільською обласною державною адміністрацією посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4), серія НОМЕР_2 , стверджується факт проживання позивача на вказаній території станом на 01.01.1993 не менше 4 роки.

Зазначений статус позивача відповідачем не оспорюється, окрім того, як вбачається з листа Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної військової адміністрації за №04-03-09/573 від 20.02.2024, рішення з приводу визнання недійсним чи незаконним посвідчення категорія 4, серії НОМЕР_2 від 20.02.1993 адміністрацією не приймалося. Отже, позивач згідно положень Закону №796-ХІІ та Порядку №51 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і має право на пільги та компенсації, передбачені цим Законом, з урахуванням зменшення пенсійного віку.

Довідкою відділу «ЦНАП» Чортківської міської ради від 23.01.2024 № 15-10/29 стверджується те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом реєстрації мав місце проживання за адресами: АДРЕСА_1 в період з 20.11.1984 по 26.07.1996, з 26.07.1996 по АДРЕСА_2 по теперішній час

Як видно з записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 він перебував в трудових відносинах з підприємствами м. Чорткова Тернопільської області з 24.07.1987 по 02.12.1987 (п. 2,3), з 25.01.1990 по 05.01.1999 (п.5-9), отримував виплату Чортківським районним центром зайнятості у зв`язку з безробіттям з 11,12.2000 по 14,05.2001 (п. ІР ІЇ), з 30.04.2009 (п. 12-20) по теперішній час продовжує працювати тут же.

Також на факт проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю, з поміж іншого, вказує реєстрація 27.10.1990 шлюбу в м. Чорткові, що вбачається з графи «сімейний стан» паспорта серія НОМЕР_3 (розірвано тут же 17.12.2010 /свідоцтво серія НОМЕР_5 /) та народження 05.08.1991 дочки Оксани (свідоцтво серія НОМЕР_6 від 10.08.1991). Крім того, дитині було надано статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_7 від 04.03.1996.

Як вбачається з паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 позивач є таким, що зареєстрований і проживає в м. Чорткові Тернопільської області з 26.06.1996 по теперішній час.

09.02.2024 позивач звернувся до територіального орану ПФУ - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону №796-ХII.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій, розглянувши заяву (екстериторіальний розподіл) своїм рішенням від 16.02.2024, посилаючись на період роботи (проживання) позивача на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 менше 4 років, оскільки такий період вважає за 03 роки 10 місяців 28 днів, відмовило у призначенні пенсії. При цьому, підтверджено страховий стаж особи 26 років 11 місяців 14 днів.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, позивач звернувся до суду для захисту прав та законних інтересів у сфері соціального забезпечення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 м. Чортків Чортківського району Тернопільської області віднесено до території зони посиленого радіоекологічного контролю.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що йому видано 20.02.1993 Тернопільською обласною державною адміністрацією посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4), серії НОМЕР_2 .

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській -АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-ХИ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Приписами пункту 4 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501, який діяв на момент видачі позивачці посвідчення, визначено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно до пункту 2 цього ж Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №501 (чинним на момент видачі посвідчення) передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

На підставі зазначеного слід прийти до висновку, що питання проживання позивачем не менше 4 років у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 вирішувалось при наданні йому статусу потерпілої особи. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 перевірявся відповідними комісіями при видачі посвідчення.

Наявність у позивача статусу особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи підтверджується посвідченням (Категорія 4), серія НОМЕР_2 , яке є чинним, про що свідчить лист (довідка) Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної військової адміністрації №04-03-09/573.

Проживання та робота позивача на радіоактивно забрудненій території у спірний період часу (з 26.04.196 по 31.12.1992) стверджується довідкою відділу «ЦНАП» Чортківської міської ради від 23.01.2024 № 15-10/29 , а саме з 20.11.1984 по 26.07.1996 по вул. Броварова,50, з 26.07.1996 по вул.. Броварова, 108-6 по теперішній час; записами трудової книжки серія НОМЕР_4 про трудову діяльність на підприємствах м. Чорткова Тернопільської області з 24.07.1987 по 02.12.1987, з 25.01.1990 по 05.01.1999, з 30.04.2009 по теперішній час.

Більше того, проживання позивача на території радіоактивного забруднення додатково підтверджується фактами реєстрації (27.10.1990) та розірвання (17.12.2010) шлюбу, народження дитини 05.08.1991.

Проживаючи на радіоактивно забрудненій території дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала статус дитини потерпілої від Чорнобильської катастрофи на підставі посвідчення, виданого 04.03.1996 компетентним органом. Крім того, паспортом позивача серія НОМЕР_3 щодо реєстрації місця проживання з 26.07.1996 по сьогоднішній день.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнаkа радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» місто Чортків Тернопільської області було віднесене до зони посиленого радіологічного контролю.

Для отримання права на пільгу - призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку (зменшення необхідного стажу) суд має встановити факт проживання особи з 26.04.1986 по 31.07.1986 у зоні посиленого радіологічного контролю (що дає право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку 2 роки) та проживання з 31.07.1986 до 01.01.1993 не менше 4 років (що дає право застосування розрахунку 1 рік за 3 роки проживання/роботи).

Відтак позивач має право на зменшення пенсійного віку за додатковим критерієм - 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років, як потерпілий від Чорнобильської катастрофи і особа, яка постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю, позаяк він станом на 01.01.1993 постійно проживав у цій зоні більше 4 років та в період з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 , і в подальшому більше 9 років до 01.01.2015.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку з урахуванням початкової величини, і за додатковою умовою 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, тобто ОСОБА_1 має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Така позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18), Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20 (№ К/9901 /25886/20).

Серед іншого, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 по справі №569/7589/17 зазначалось: «Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону № 796-ХІІ мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На момент досягнення позивачем 55 років стаття 26 Закону № 1058-IV передбачала право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Враховуючи право позивачки на зменшення пенсійного віку на 5 років, він має право і на зменшення страхового стажу на 5 років, тобто для призначення пенсії позивач повинний мати страхового стажу не менше 25 років.

В оскаржуваному рішенні від 16.02.2024 зазначено про наявність у позивача страхового стажу 26 років 11 місяців 14 днів. Такі відомості вбачаються й з розрахунку страхового стажу, отже період трудової діяльності позивачки є достанім для призначення спірної пенсії.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стаж при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст.55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 25 років страхового стажу (з 01.01.2023 по 31.12.2023 на 5 років), та досягнення віку 55 років. У випадку позивача 25 років, за наявного 26 років 11 місяців 14 днів, що свідчить про дотримання умови.

Отже, подані позивачем документи не викликають сумнівів щодо його проживання і роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, інших підстав неможливості призначення пенсії позивачу не наведено, а тому відмова відповідача 2 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку є протиправною.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.09.2021 у справі №357/1917/17, від-05.06.2018 у справі №565/841/17, від 31.07.2018 у справі №572/1003/17, від 22.08.2018 у справі №146/1024/17, від 30.10.2018 у справі №360/1685/17, тому згідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 27.06.2023 №44 про відмову в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку не відповідає передбаченим частині другій статті 2 КАС України критеріям правомірності, є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, щодо позовних вимог про «зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку, то суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу/призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження ГУ ПФУ у Тернопільській області та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Однак, зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності в частині оскаржуваного рішення, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2024 про призначення пенсії з 20.12.2023 року та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн, сплачений відповідно до квитанції від 28.02.2024 року.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №44 від 16.02.2024 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2024 року про призначення пенсії за віком у відповідності до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять грн) 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 10 травня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Чекірди Гната, 10,м. Хмельницький,Хмельницька область,29013 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.