Справа № 420/8342/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8342/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, м. Харків, 61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у якій позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати рішення Відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.02.2024 № 96 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) період роботи з 08.01.1979 року по 23.11.1981 року згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2024 року про призначення пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 лютого 2024 року вона звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV.

27.02.2024 року, на підставі заяви та наданих документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області винесено рішення № 96 про відмову у призначенні пенсії. В результаті розгляду документів, доданих до заяви не зараховано до загального трудового стажу періоди роботи з 08.01.1979 р. по 23.11.1981 р. згідно з архівною довідкою від 25.01.2024 р. №150-0-11.1-21, оскільки в довідці по батькові особи ОСОБА_2 (рос.) що не відповідає паспортним даним, та в даті наказу про прийняття відсутня дата, а також в наказах про переведення замість ім`я та по батькові вказані тільки ініціали.

Позивач вважає рішення про відмову у призначенні їй пенсії протиправним, необґрунтованим та незаконним. Позивач зазначає, що згідно запису в трудовій книжці, вона працювала на Одеському домобудівельному комбінаті комбінату « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 08.01.1979 р. по 23.11.1981 р. на посаді маляра 3 розряду. При цьому в трудовій книжці зазначається, що вона була прийнята на роботу з 08.01.1979 р. згідно наказу К-75 від 15.02.1979 р. Отже, в трудовій книжці дата наказу про прийняття на роботу зазначена. Також вказане на титульній сторінці трудової книжки по батькові позивачки « ОСОБА_3 » (російською) співпадає з її паспортними данними, де російською по батькові вказано « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_2 ». Те, що в наказах про переведення замість ім`я та по батькові вказані тільки ініціали, на думку позивачки не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії, оскільки накази складалися саме роботодавцем та саме він несе відповідальність за неправильне їх заповнення.

При цьому, як зауважив позивач, архівна довідка №150-0-11.1-21 від 25.01.2024 р. складена на підставі документів з кадрових питань (особового складу), переданих на зберігання до Департаменту архівної справи та діловодства підприємством, на якому на той час працювала позивачка, а саме Одеським домобудівельним комбінатом комбінату « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Отже відповідальність за неправильне заповнення цих документів, а саме наказів, особових карток з заробітної плати та інше несе саме роботодавець, а не працівник.

На думку позивача, враховуючи, що пенсійним органом зараховано до страхового стажу позивачки інші періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 , не зарахування періоду роботи з 08.01.1979р. по 23.11.1981р. маляром 3 розряду в Домобудівельному комбінаті комбінату «ОДЕСПРОМБУД» не може пов`язуватись із зазначенням невірного по батькові працівника у документах з кадрових питань, а саме в особових картках з заробітної плати та наказах, відсутності дати в наказі про прийняття, а також того, що в наказах про переведення замість ім`я та по батькові вказані тільки ініціали, що не є достатньою підставою для неврахування зазначеного періоду роботу до страхового стажу за відсутності доказів, які б спростовували факт зайнятості особи в зазначений період.

З підстав викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19.03.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою від 19.03.2024 року витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належним чином засвідчені копії документів, що були підставою для прийняття рішення від 27.02.2024 № 96 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, для долучення до матеріалів справи.

29.03.2024 року до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшов відзив на адміністративний позов від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач погодився з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та вказав на відсутність необхідного страхового стажу.

Додатково у відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зауважено, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян.

З підстав викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

12.03.2024 року до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшов відзив на адміністративний позов від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

У відзиві другого відповідача зазначено, що згідно з ч. 2, ч. 4 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 страхового стажу, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою статті 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявністю страхового стажу, починаючи з 01.01.2025 року по 31.12.2025 року - від 15 до 22 років.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (надалі-Порядок № 637) встановлено, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило, що за доданими до заяви про призначення пенсії документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 08.01.1979 по 23.11.1981, оскільки згідно з архівною довідкою від 25.01.2024 р. № 150-0-11.1-21 по батькові особи - Юхимовна (рос.), що не відповідає паспортним даним, та в даті наказу про прийняття відсутня дата, а також в наказах про переведення замість ім`я та по батькові вказані тільки ініціали.

На підставі зазначеного відповідач вважає, що відсутні законні підстави для зарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу позивача.

Інші заяви по суті та клопотання до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

19.02.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Відповідач 1) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058- ІV.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах, Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (далі - Положення № 28-2) (зі змінами) Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України" (далі - постанова № 25-1) передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV постанови № 25-1 після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Отже, за принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ в Харківській області (далі - Відповідач 2), за результатом опрацювання якої прийнято рішення від 27.02.2024 № 96 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Підставою для відмови визначено відсутність необхідного страхового стажу позивача для призначення пенсії.

Так, в оскаржуваному рішенні зазначено наступне:

«Результати розгляду документів, доданих до заяви:

Не зараховано до загального страхового стажу періоди роботи з 08.01.1979 р. по 23.11.1981 р. згідно з архівною довідкою від 25.01.2024 р. № 150-0-11.1-21, оскільки в довідці по батькові особи ОСОБА_2 (рос.), що не відповідає паспортним даним, та в даті наказу про прийняття відсутня дата, а також в наказах про переведення замість ім`я та по батькові вказані тільки ініціали.».

Не погодившись з відмовою у зарахуванні періоду роботи з 08.01.1979 року по 23.11.1981 року згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 , позивач звернулась до суду з цим позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 20.06.1974 року № 162 у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 року № 252 зі змінами від 19.10.1990 року №412.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (надалі - Закон № 1058-IV), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Частинами 2 та 3 ст. 26 Закону № 1058-IV визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Уразі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пп. 1.7, 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (надалі - Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Як встановлено судом, позивач звернулась до Відповідача 1 з заявою про призначення пенсії за віком по досягненню нею 63 років.

Тобто, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV необхідний страховий стаж для призначення їй пенсії за віком становить від 20 до 30 років.

Так, з оскаржуваного рішення слідує, що Відповідач 2 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу. При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення, Відповідачем 2 не зараховано до загального страхового стажу періоди роботи з 08.01.1979 р. по 23.11.1981 р. згідно з архівною довідкою від 25.01.2024 р. № 150-0-11.1-21, оскільки в довідці по батькові особи ОСОБА_2 (рос.), що не відповідає паспортним даним, та в даті наказу про прийняття відсутня дата, а також в наказах про переведення замість ім`я та по батькові вказані тільки ініціали.

Спірним в межах даної справи є правомірність прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та не зарахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 08.01.1979 року по 23.11.1981 року.

Дослідивши зміст копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 у спірний період, судом встановлено, що позивач 08.01.1979 року прийнята маляром 3-го розряду Домобудівного комбінату на підставі наказу к-75 від 15.02.1979 року та 23.11.1981 року звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР.

Щодо підстав для незарахування пенсійним органом вищезазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана - на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

Відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються для підтвердження трудового стажу лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Станом на час внесення записів щодо спірного періоду роботи позивача загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція № 162).

Згідно п.п. 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудової діяльності робітників та службовців.

Пунктом 2.1 Інструкції №162 визначено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них проводиться мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, біля яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Згідно пункту 2.3 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються охайно, ручкою кульковою або пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) у трудову книжку (вкладиш) про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особистій картці (типова міжвідомча форма N Т -2, затверджена ЦСУ СРСР), в якій має бути повторено точний запис із трудової книжки (вкладиша) (п.2.4. Інструкції №162).

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5. Інструкції №162).

Відповідно до п. 2.10 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорти, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані (п. 2.12 Інструкції №162)..

Суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за № 58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), з прийняттям якої Інструкція №162 не застосовується.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають. (Постановою від 27.04.1993 №301 Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» затверджено зразок бланку трудової книжки). Отже законодавством продовжено використання бланку попереднього зразка та Інструкцією №58 припинено застосування Інструкції 162.

При цьому, суд звертає увагу, що в Інструкції №58 закріплені аналогічні вимоги, що були викладені у попередній Інструкції №162.

Аналіз наведених норм права доводить, що саме на роботодавця покладено обов`язок заповнення трудової книжки робітника, а тому позивач не може нести відповідальність за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків.

При цьому, суд зазначає, що записи занесені у трудову книжку у спірний період зроблені чітко та відповідають Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974, у чіткій послідовності та відповідності дати, із зазначенням підстав їх внесення, засвідчено печаткою.

Указане на титульній сторінці трудової книжки по батькові позивачки « ОСОБА_3 » (російською) співпадає з її паспортними даними, де російською по батькові вказано « ОСОБА_3 ». Тобто, відомості про працівника внесені у трудову книжку на підставі даних паспорту, що відповідає Інструкції №162.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо періоду роботи, що є спірним, відповідачем суду не надано.

Посилання відповідача в оскаржуваному рішенні, а також у відзиві на адміністративний позов, на архівну довідку від 25.01.2024 року №150-0-11.1-21, як на підставу відмови у зарахуванні страхового стажу, суд не приймає, оскільки, як вже було зазначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

До того ж, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що архівна довідка №150-0-11.1-21 від 25.01.2024 року складена на підставі документів з кадрових питань (особового складу), переданих на зберігання до Департаменту архівної справи та діловодства підприємством, на якому на той час працювала позивачка, а саме Одеським домобудівельним комбінатом комбінату « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Отже відповідальність за неправильне заповнення цих документів, а саме наказів, особових карток з заробітної плати та інше несе саме роботодавець, а не працівник.

Таким чином, з огляду на те, що записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, підтверджено, що позивач у період з 08.01.1979 року по 23.11.1981 року працювала малярем 3-го розряду у Домобудівному комбінаті, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховані до страхового стажу позивача вищевказаний період.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.02.2024 № 96 про відмову в призначенні пенсії.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про безпідставне неврахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботу з 08.01.1979 року по 23.11.1981 року, суд вважає, що є правомірними й позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08.01.1979 року по 23.11.1981 року згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2024 року про призначення пенсії за віком.

При цьому, суд враховує, що заява позивача про призначення пенсії розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області, цим же органом було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії з підстав не зарахування стажу, тому належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву позивачки від 19.02.2024 року.

Натомість, позивач просить зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу спірний період.

Отже, у цій частині позовних вимог до ГУ ПФУ в Одеській області слід відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Отже, оскільки протиправні дії щодо прийняття оскаржуваного рішення вчинені Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області, суд, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, здійснює розподіл судових витрат зі сплати судового збору на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Радчука А.А. у період з 06.05.2024 року по 20.05.2024 року у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено 21 травня 2024 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, м. Харків, 61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.02.2024 № 96 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08.01.1979 року по 23.11.1981 року згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2024 року про призначення пенсії за віком.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. та 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук