Справа № 380/3861/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 рокусправа № 380/3861/24
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.08.2023 року № 77 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.08.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до стажу роботи періодів роботи з 29.11.1976 року по 21.12.1976 та з 10.06.1978 року по 11.01.1979 року та періодів роботи на території російської федерації з 04.06.1992 по 10.01.1994 року та з 17.01.1994 по 01.07.1995 р.

Підставою позову є протиправність рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 26.02.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступне.

08.08.2023 року ОСОБА_1 подав заяву до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказана заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області (за принципом екстериторіальності), відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення", затвердженого Постановою ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняло рішення № 77 від 15.08.2023 року яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком згідно пункту 3 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.

Відповідачем за результатом розгляду документів до страхового стажу не зарахований період роботи з 29.11.1976 р по 21.12.1976 р., оскільки згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 трудова діяльність розпочата до заповнення трудової книжки 17.02.1977 р. Також не зараховано період роботи з 10.06.1978 р по 11.01.1979 оскільки згідно з трудовою книжкою відсутня назва підприємства, до якого прийнятий заявник на роботу.

Крім того, відповідачем не зараховано періоди роботи в російської федерації з 01.01.1992 по 03.06.1992 р., з 04.06.1992 по 10.01.1994 р. та з 17.01.1994 по 01.07.1995 р. оскільки починаючи з 01.01.2023 р. російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991 р.

Вважаючи рішення № 77 від 15.08.2023 протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного Фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV (надалі Закон №1058-ІV).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1-3 статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та а який щомісяця сплачені страхову внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною пергою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фону відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала обов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Щодо періодів роботи з 29.11.1976 по 21.12.1976 та з 10.06.1978 по 11.01.1979

Згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у вищевказані.

Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про його зайнятість за робітничою професією, яка дає право на призначення пенсії. Записи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Відповідачем за результатом розгляду документів до страхового стажу не зарахований період роботи з 29.11.1976 р по 21.12.1976 р., оскільки згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_2 трудова діяльність розпочата до заповнення трудової книжки 17.02.1977 р.

Суд висновує про те, що заповнення трудової книжки не є обов`язком працівника, а здійснення трудової діяльності до заповнення трудової книжки не є фактичною підставою вважати що трудова діяльність у зазначений період не здійснювалася або з неї не були сплачені страхові внески.

Також відповідачем не зараховано період роботи з 10.06.1978 р по 11.01.1979 оскільки згідно з трудовою книжкою відсутня назва підприємства, до якого прийнятий заявник на роботу.

Суд повторно вказує, що заповнення трудової книжки не є обов`язком працівника, а відсутність назви підприємства, до якого прийнятий заявник на роботу, не є фактичною підставою вважати що трудова діяльність у зазначений період не здійснювалася або з неї не були сплачені страхові внески.

Усупереч зазначеним нормам, відповідач не довів, на якій підставі він не здійснив зарахування записів у трудовій книжці позивача, які підтверджують його стаж.

Ураховуючи той факт, що стаж позивача підтверджується записами у його трудовій книжці, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні позивачу ОСОБА_1 періодів роботи з 29.11.1976 року по 21.12.1976 та з 10.06.1978 року по 11.01.1979.

Щодо роботи на території російської федерації з 04.06.1992 по 10.01.1994 та з 17.01.1994 по 01.07.1995

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-ІV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали на території російської федерації, регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. Ця угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди). Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які враховуються до трудового стажу.

Отже дія цієї угоди розповсюджується на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди. Таким чином, норми Закону №1058-ІV без обмежень розповсюджуються на громадян України, що набули трудовий стаж на території держав-учасниць вказаної Угоди.

Метою Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Щодо припинення дії зазначеного міжнародного договору для України з 19 червня 2023 року, у зв`язку з рішенням української сторони про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, слід звернути увагу, що на час набуття позивачем трудового стажу у спірних правовідносинах та на час звернення про перерахунок пенсії, вказана Угода була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 6 згаданої Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.

З огляду на викладене, згаданою Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбулася трудова діяльність.

Аналіз наведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Згідно із записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 він працював, зокрема: з 01.02.1990 по 03.06.1992 у ЛНПО "Источник" кооператив "Полимер", з 04.06.1992 по 10.01.1994 у АОЗТ "СПАРК", з 17.01.1994 по 01.07.1995 у ТОО "Декар".

Суд враховує, що трудова книжка ОСОБА_1 Серії НОМЕР_2 , містить записи про роботу позивача у ЛНПО "Источник" кооператив "Полимер", АОЗТ "СПАРК", ТОО "Декар", які завірені чітким відтиском печатки вказаних підприємств та не містять ні виправлень, ні інших помарок, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Ураховуючи той факт, що стаж позивача підтверджується записами у його трудовій книжці, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні позивачу ОСОБА_1 періодів роботи на території російської федерації з 04.06.1992 по 10.01.1994 та з 17.01.1994 по 01.07.1995.

З врахуванням наведеного, суд висновує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.08.2023 № 77 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправним, а тому таке необхідно скасувати.

Як наслідок, з метою поновлення порушених прав позивача, відповідача належить зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.08.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду, тобто із зарахуванням до стажу роботи періодів роботи з 29.11.1976 по 21.12.1976 та з 10.06.1978 по 11.01.1979 та періодів роботи на території російської федерації з 04.06.1992 по 10.01.1994 та з 17.01.1994 по 01.07.1995.

Суд враховує, що спірні періоди роботи з 29.11.1976 по 21.12.1976 та з 10.06.1978 по 11.01.1979; періоди роботи на території російської федерації з 04.06.1992 по 10.01.1994 та з 17.01.1994 по 01.07.1995 до страхового стажу позивача не зараховані (наявність підстав для зарахування такого є предметом спору у цій справі).

Таким чином, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.08.2023 про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.08.2023 року № 77 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу та до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.11.1976 по 21.12.1976 та з 10.06.1978 по 11.01.1979; періоди роботи на території російської федерації з 04.06.1992 по 10.01.1994 та з 17.01.1994 по 01.07.1995.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.08.2023 про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду у цій справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович