Справа № 420/7912/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7912/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ГУ ПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому позивач просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 16.01.2024 №74; - зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати йому ОСОБА_1 , до страхового стажу періоди роботи з 01.08.1986 по 06.09.1989, з 19.12.1990 по 11.10.1991, з 02.12.1994 по 16.07.1997 та призначити пенсію за віком починаючи з 09.01.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої ГУ ПФУ в Чернігівській області прийнято рішення від 16.01.2024 №74 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного трудового стажу. При цьому, до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме: з 01.08.1986 по 06.09.1989, оскільки в трудовій книжці між датою звільнення і датою наказу про звільнення більше місяця; період з 19.12.1990 по 11.10.1991, оскільки відсутній запис про звільнення з роботи; період роботи з 02.12.1994 по 16.07.1997, оскільки дата звільнення з роботи (16.07.1997) не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (04.08.1997).

Позивач вважає прийняте рішення протиправним, оскільки він не може нести відповідальності за неналежне оформлення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, у зв`язку з чим не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

До того ж, що стосується підстав для відмови у призначенні пенсії, то перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Також позивач посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.11.2018 у справі №672/914/16-а. від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, від 25.04.2019 у справі №593/283/17.

Ухвалою суду від 15.03.2024 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 22.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник ГУ ПФУ в Чернігівській області подав відзив на позов, у якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно наданої заявником трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме: з 01.08.1986 по 06.09.1989, оскільки між датою звільнення і датою наказу про звільнення більше місяця; період з 19.12.1990 по 11.10.1991, оскільки відсутній запис про звільнення з роботи; період роботи з 02.12.1994 по 16.07.1997, оскільки дата звільнення з роботи (16.07.1997) не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (04.08.1997). Вказане суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працiвникiв. Для зарахування до страхового стажу зазначених періодів необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи та довідки про реорганізацію, які до заяви долучено не було.

Також представник ГУ ПФУ в Одеській області надав відзив на позов, у якому зазначив про безпідставність позовних вимог, оскільки при наявності порушень заповнення трудової книжки, Головне управління немає підстав для врахування відомостей з даної трудової книжки при обчисленні страхового стажу.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

09.01.2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, яку за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Чернігівській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.01.2024 №74, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік, при наявному 25 років 4 місяці.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме: з 01.08.1986 по 06.09.1989, оскільки між датою звільнення і датою наказу про звільнення більше місяця; період з 19.12.1990 по 11.10.1991, оскільки відсутній запис про звільнення з роботи; період роботи з 02.12.1994 по 16.07.1997, оскільки дата звільнення з роботи (16.07.1997) не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (04.08.1997). Для зарахування вказаних періодів необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи та довідки про реорганізацію.

За наявного страхового стажу заявник матиме право на пенсійні виплати після досягнення 63 років.

Позивач, вважаючи рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області про відмову в призначенні пенсії від 16.01.2024 №74 протиправним, та таким, що підлягає скасуванню звернувся до суду з цим позовом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ст.1 Закону №1058-IV в редакції від 01.01.2024, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року (ч.2 ст.26 Закону №1058-IV).

Згідно ч.4 ст.26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого ч.1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Позивач, вважаючи, що ним досягнуто 31 рік необхідного для призначення пенсії страхового стажу, 09.01.2024 року звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої за принчипом екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернігівській області прийнято оскаржуване рішення від 16.01.2024 №74, згідно якого у заявника наявний стаховий стаж - у розмірі 25 років 4 місяці, тобто менше необхідного.

Відповідно до ч.1 ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом першим Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) (в редакції від 28.09.2022 року) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування - є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Також за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

На період внесення записів до трудової книжки позивача в рамках частини спірних періодів трудової діяльності діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.

Відповідно до п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.1. Інструкції №162 встановлено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Відповідно п. 2.11. Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Записи роблять акуратно, використовуючи чорнильну або кулькову ручку, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору (абз.3 п.2.3 Інструкції №162).

Згідно з абз.1 п.4.1. Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка.

В оскаржуваному рішенні, обґрунтовуючи відмову у призначенні пенсії вказано про незарахування до стажу позивача періодів згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме: з 01.08.1986 по 06.09.1989, оскільки між датою звільнення і датою наказу про звільнення більше місяця; період з 19.12.1990 по 11.10.1991, оскільки відсутній запис про звільнення з роботи; період роботи з 02.12.1994 по 16.07.1997, оскільки дата звільнення з роботи (16.07.1997) не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (04.08.1997).

Відповідно до п.2.17 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці за місцем роботи вносяться окремою строкою з посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів.

Пунктом 2.3 Інструкції №162, який відповідає змісту пункту 2.4 Інструкції №58 встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше за тижневий строк, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно п.2.26 Інструкції №162, який відповідає п.2.27 Інструкції №58, запис про звільнення в трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер.

З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) до трудової книжки (вкладиша) про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особовій картці, у якій має бути повторено точний запис із трудової книжки (вкладиша) (п.2.4 Інструкції №162).

Зміст пункту п.2.4 Інструкції №162 відповідає змісту пункту 2.5 Інструкції №58.

Відповідно до запису №1 трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 01.08.1986 року призначено на посаду електрорадіонавігатора Тихоокеанського управління промислової розвідки і науково-дослідного флоту «ТУРНІФ».

Згідно з записом №2 трудової книжки ОСОБА_1 06.09.1989 року звільнено з посади на підставі наказу №799 від 24.05.1989 року.

Тобто наявна суперечність у відомостях, які містяться у записі №2 від 06.09.1989 року, оскільки його внесення до трудової книжки здійснено на підставі наказу, прийнятого більше ніж 3 місяці до дня звільнення.

Також у трудовій книжці серії НОМЕР_1 містяться записи №12-13 про період роботи позивача з 02.12.1994 по 16.07.1997 у Біляївському малому картонажному підприємстві на посаді кладівника, які внесені до трудової книжки на підставі наказів №175а від 01.12.1994 та №45а від 04.08.1997.

Отже наявні розбіжності у записі №13 про звільнення позивача 16.07.1997 року на підставі наказу від 04.08.1997 року, який прийнятий пізніше в часі ніж дата звільнення.

Таким чином, періоди роботи позивача з 01.08.1986 по 06.09.1989 та 02.12.1994 по 16.07.1997 не є на думку суду підтвердженим на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки містять неточні записи, а саме - суттєві розбіжності із наказами, на підставі яких внесено записи про періоди роботи позивача.

Жодних доказів на спростування, встановлених у записах трудової книжки серії НОМЕР_1 розбіжнотей, позивачем не надано.

Суд вважає, що недоліки трудової книжки, встановлені ГУ ПФУ в Чернігівській області в оскаржуваному рішенні 16.01.2024 №74 щодо періодів роботи з 01.08.1986 по 06.09.1989 та 02.12.1994 по 16.07.1997, свідчать про необхідність їх усунення шляхом надання уточнюючих довідок, якими оформлено звільнення позивача з роботи, про що і зазначено в оскаржуваному рішенні.

Верховним Судом сформований правовий висновок, згідно якого право пенсіонера на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні (постанови від 07.02.2018 по справі №275/615/17, від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а).

Сталою практикою Верховного Суду є посилання на дотримання суб`єктами владних повноважень положень законодавства, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Однак, відповідно до п.1 Порядок №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, у разі наявності сумнівів у правильності записів, що містяться у трудовій книжці через навність неточних записів у ній, позивач може спростовувати такі неточності шляхом надання додаткових документів та набути права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого трудового (страхового) стажу.

Суд враховує, що відповідно до п.4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема:

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Водночас, пунктом 4.7 Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже ГУ ПФУ уповноважений власними силами отримувати відомості у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних на спростування наявних розбіжностей. Проте, у разі необхідності отримання додаткових відомостей, зокрема, з архівів, ГУ ПФУ повідомляє заявника про необхідність самостійного надання ним додаткових документів на підтвердження стажу роботи.

Таким чином, суд вважає обгрунтованим оскаржуване рішення 16.01.2024 №74 в частині незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 01.08.1986 по 06.09.1989 та 02.12.1994 по 16.07.1997.

При цьому, суд не враховує правові висновки Верховного Суду, на які посилається позивач, викладені у постановах від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.11.2018 у справі №672/914/16-а. від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі №593/283/17, оскільки такі висновки суду здійснені у правовідносинах, які не є подібними, враховуючи наступне.

За обставинами справи №677/277/17 до страхового стажу не зараховано період роботи, оскільки у трудовій книжці посада «тракториста» дописана. По справі №672/914/16-а незараховано періоди роботи, у зв`язку з відсутністю відомостей про проведення атестації робочих місць. У справі №638/18467/15-а відмова у зарахуванні періодів роботи пов`язана із неточностями у назві підприємства у трудовій книжці. По справі №593/283/17 відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи, у зв`язку з тим, що посада зварщика не зазначена у Списку №2.

Між тим, перевіряючи легітимність прийнятого рішення №74 від 16.01.2024, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Чернігівській області протиправно не зарахував до страхового стажу заявника період роботи з 19.12.1990 по 11.10.1991, враховуючи наступне.

Підставою незарахування періоду роботи з 19.12.1990 по 11.10.1991 визначена відсутність у трудовій книжці запису про звільнення з роботи.

У трудовій книжці серії НОМЕР_1 містяться записи №8-10 наступного змісту:

19.12.1990 зараховано на посаду інструктора ТФОКО «Ритм» (підстава -розпорядження №23 від 17.12.1990);

11.10.1991 переведено на посаду експедитора Малого спортивного підприємства «Ритм» (підстава наказ №10 від 11.10.1991);

15.04.1992 звільнено за власним бажанням (підстава розпорядження №5 від 15.04.1992).

Кожен із записів №8-10 затверджено підписом ОСОБА_2 (головою ТФОКО «Ритм» та в подальшому директором Малого спортивного підприємства «Ритм») а також печатками вказаних підприємств. Записи не містять виправлень, закреслень та неточностей.

Згідно з п.2.13 Інструкції №162 (чинній на час внесення записів) переведення працівника на іншу постійну роботу на тому самому підприємстві оформляється в такому самому порядку, як і прийняття на роботу.

Проте під час переведення з одного підприємства на інше за розпорядженням вищих органів, за узгодженням між керівниками підприємств або за рішенням відповідних партійних і радянських органів, а також профспілкових і комсомольських організацій у графі 3 записують посилання на узгодження або рішення цих органів і організацій.

Приклади: «Звільнений у зв`язку з переведенням на роботу в таке-то підприємство за розпорядженням такого-то міністерства, п. 5 ст. 29 КЗпП РРФСР». У разі переведення на виборну посаду в графі 3 роблять запис: «Звільнений у зв`язку з обранням на виборну посаду в таку-то організацію, п. 5 ст. 29 КЗпП РРФСР» (п.2.27 Інструкції №162).

Дійсно запис №9 трудової книжки не містить відомостей про звільнення з ТФОКО «Ритм». Натомість наявні відомості про переведення працівника на роботу у інше підприємство - Мале спортивне підприємство «Ритм».

Між тим, записи №8-10 трудової книжки корелюються між собою щодо хронологічної послідовності, є чіткими, розбірливими, записані в хронологічному порядку без будь-яких виправлень чи помарок у датах прийняття, переведення та звільнення з роботи.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а сформовано правовий висновок, згідно якого підставою для призначення пенсії є наявність стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Оскільки законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

За встановлених обставин суд дійшов всновку, що трудовою книжкою підтверджується період роботи позивача інструктором ТФОКО «Ритм» з 19.12.1990 по 11.10.1991.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що ГУ ПФУ в Чернігівській області під час прийняття оскаржувнаого рішення, діяв необґрунтовано, не у відповідності до положень законодавства, як наслідок, здійснив неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів, оскільки не врахував записи в трудовій книжці позивача та записи в якій підтверджують роботу інструктором ТФОКО «Ритм» з 19.12.1990 по 11.10.1991.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення від 16.01.2024 №74 є протиправним та підлягає скасуванню в частині незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи інструктором ТФОКО «Ритм» з 19.12.1990 по 11.10.1991. Суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу позивача періоду роботи інструктором ТФОКО «Ритм» з 19.12.1990 по 11.10.1991.

Між тим, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, оскільки у разі зарахування до наявного страхового стажу позивача (25 років 4 місяці) періоду роботи з 19.12.1990 по 11.10.1991 (9 місяців 23 дні) - відсутній необхідний для призначення пенсії за віком страховий стаж у розмірі 31 рік.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

У відзиві на позов ГУ ПФУ в Одеській області зазначав, що стягнення з Управління судового збору не відповідає вимогам законодавства, однак суд такі доводи не приймає, оскільки згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплаченого судового збору у розмірі 300 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області - суб`єкта владних повноважень, яким приймалось оскаржуване рішення.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005, ). про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.01.2024 №74 в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи інструктором ТФОКО «Ритм» з 19.12.1990 по 11.10.1991.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи інструктором ТФОКО «Ритм» з 19.12.1990 по 11.10.1991.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 300 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва