Справа № 380/3736/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 рокусправа № 380/3736/24
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, Львівська область, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 27 від 08 лютого 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, на підставі статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1:

a) період роботи на посаді газовщика на Донецькому Коксохімічному заводі ім.С.М.Кірова з 30 липня 1991 року по 16 січня 1992 року;

b) період роботи на посаді газовщика з 27 серпня 1996 року по 16 листопада 1997 року у ВАТ "Донецьккокс";

c) період роботи на посаді майстра виробничої дільниці коксового цеху з 17 листопада 1997 року по 31 грудня 1998 року у ВАТ "Донецьккокс";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, на підставі ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з моменту звернення до органів пенсійного фонду, а саме з 31 січня 2024 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України. До заяви про призначення пенсії на пільгових умовах позивач надав всі необхідні документи. Проте відповідач відмовив позивачу у призначенні такої пенсії з тих підстав, що Довідка про пільговий характер роботи № 698 від 20 березня 2008 року не відповідає формі довідки, затвердженої постановою КМУ № 920 від 05 липня 2006 року.

15.03.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що Довідка про пільговий характер роботи № 698 від 20 березня 2008 року не відповідає формі довідки, затвердженої Постановою КМУ № 920 від 05 липня 2006 року, що є достатньою підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 26.02.2024 суд залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 28.03.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступне.

31.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до Відділу обслуговування громадян № 21 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом міністрів України.

До заяви про призначення пенсії на пільгових умовах позивач надав:

1) трудову книжку НОМЕР_2 ;

2) диплом спеціаліста про навчання у Донецькому державному технічному університеті серії ЛО № 004266;

3) Довідку № 698 від 20.03.2008 року про підтвердження праці у ВАТ "Донецьккокс";

4) Довідку № 160 від 22.06.2016 року про підтвердження праці в ВАТ "Донецьккокс";

5) Наказ № 445 від 08.08.1994 року про результати робочих місць за умовами праці;

6) Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 1 по Донецькому коксохімічному заводу імені Кірова, як додаток до наказу № 445 від 08.08.1994 року;

7) Висновок № 02-06/01-273 від 05 серпня 1994 року;

8) Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 1 та № 2 по ВАТ "Донецькокс", як додаток до наказу № 331 від 29.10.1999 року;

9) Наказ № 598 від 14.10.2004 року про результати атестації робочих місць;

10) Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 1 та № 2 по ВАТ "Донецькокс", як додаток до наказу № 598 від 14.10.2004 року

Рішенням відповідача №27 від 08.02.2024 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах з тих підстав, що до його пільгового стажу (Список № 1) не зараховано період роботи з 30 липня 1991 року по 31 грудня 1998 року, згідно з уточнюючою довідкою № 698 від 20 березня 2003 року, оскільки довідка про пільговий характер роботи не відповідає формі довідки, затвердженої постановою КМУ № 920 від 05.07.2006, а саме відсутній підсумок страхового стажу.

Також, у спірному рішенні зарахований пільговий стаж позивача для призначення пенсії на пільгових умовах по Списку № 1, що складає 07 років 05 місяців 10 днів.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача в період з 30.07.1991 року по 16.01.1992 року він працював на посаді газовщика на Донецькому коксохімічному заводі ім.С.М. Кірова, що відноситься до Списку № 1, код професії 11611, Розділ IV, позиція 1040100а-11611.

В період з 16 січня 1992 року по 31 липня 1996 року позивач навчався на денній формі навчання у Донецькому державному технічному університеті, що підтверджується записами в трудовій книжці та копією диплому та додатком до диплому, що відноситься до періоду праці, проте період з 16 січня 1992 року по 31 липня 1996 року не відноситься до періоду праці, що дає підстави для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

В період з 27 серпня 1996 року по 17 листопада 1997 року позивач після закінчення навчання, працював на посаді газовщика у ВАТ "Донецьккокс", що відноситься до Списку №1, код професії 11611, Розділ IV, позиція 1040100a-11611.

3 17 листопада 1997 року по 19 червня 2002 позивач працював на посаді майстра виробничої ділянки коксового цеху, що відноситься до Списку № 1, розділ 4 п. 4.16, згідно Постанови КМ України № 36 від 16.01.2003 року.

Тобто, період з 27 серпня 1996 року по 19 червня 2002 року відноситься до періоду роботи, що дає підстави для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Протягом періоду роботи з 19 червня 2002 року по 20 листопада 2002 року позивач працював на посаді майстра по регулюванню обігрівання коксового цеха, що відноситься до Списку № 1, Розділу 4, позиція 187.

Період роботи на ВАТ "Донецьккоск" з 20 листопада 2002 року по 08 лютого 2008 року не відноситься до Списку № 1, адже посада заступника начальника коксового цеху та Начальника коксового цеху, на яких позивач працював відноситься вже до Списку № 2, Розділ 4, позиція 25.

Таким чином, позивачу не зараховано період праці з 30 липня 1991 року по 16 січня 1992 року та період праці з 27 серпня 1996 року 31 грудня 1998 року до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі Списку № 1.

Єдиною підставою для відмови для зарахування вказаного періоду праці стало те, що Довідка про пільговий характер роботи № 698 від 20 березня 2008 року не відповідає формі довідки, затвердженої Постановою КМУ № 920 від 05 липня 2006 року.

Вважаючи оскаржене рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Згідно з пунктами 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що згаданий Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону №1788-XIІ ним призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VІІІ) статтю 13 викладено у новій редакції, а саме визначено, що працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 13 Закону № 1788-XII передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, за змістом наведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

У постанові від 18.02.2020 у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що "пенсія за віком" - це свого роду "державний депозит" (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.

Суд уважає, що зазначений правовий висновок необхідно розповсюдити також і на "пенсії за віком на пільгових умовах".

09.07.2003 ухвалено Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).

03.10.2017 Верховна Рада України ухвалила Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким Закон України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

"На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах."

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі "Пічкур проти України" (заява №10441/06, пункти 41- 43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так, у справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява №68385/10 та №71378/10, пункт 35).

Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі "легітимні очікування" та "майнові права" (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13.12.1984 щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Також практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. the Romania, заява № 28342/95). У пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. the Moldova, заява № 45701/99).

Отже, неправомірне позбавлення особи пенсії не узгоджується з принципом правової визначеності.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 04.06.2019 №2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012).

За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011.

У справі "Трегубенко проти України" (заява № 61333/00, пункт 53) Суд вказав, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, зокрема "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Таким чином, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).

З аналізу наведених норм, позиції Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини беззастережно вбачається, що збільшення пенсійного віку для отримання пенсії на пільгових умовах для осіб, які відпрацювали в особливих умовах, набули на момент підвищення пенсійного віку необхідний стаж, який передбачав право на пільгову пенсію, є звуженням цього права.

Надаючи правову оцінку рішенню відповідача, суд зазначає таке.

Згідно із статтею 10 Закону № 1788-XII пенсійне забезпечення відповідно до згаданого Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Частиною першою статті 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), передбачено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

У частині виплати пенсій Положенням № 280 передбачено виконання таких основних завдань Пенсійного фонду України:

реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань;

виконання інших завдань, визначених законом.

Також для виконання вказаних завдань на Пенсійний фонд України покладаються повноваження, зокрема, призначення (перерахунку, поновлення) і виплати пенсій.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку територіальні органи - Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду), на які відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління (затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2), покладається, зокрема: призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його територіальні органи є суб`єктами владних повноважень у сфері загальнообов`язкового пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 6 Основного закону державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У контексті предмету спору, Європейським судом з прав людини сформовано підхід щодо застосування принципу "належного урядування".

Так, у рішенні від 20.05.2010 у справі "Лелас проти Хорватії" (заява №55555/08) ЄСПЛ наголосив, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Отже, принцип "належного урядування" без сумніву є дотичним і до означених пенсійних спорів. Адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має у своєму розпорядженні ані державного апарату, ані владних функцій. Зоною відповідальності саме держави є те, щоб пенсії при призначені були правомірно нараховані та своєчасно поновлені й виплачені. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок порушення принципу "неналежного урядування".

За таких обставин та правового регулювання суд вважає, що відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20.

Суд звертає увагу на те, що в оскарженому рішенні вказано про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи на посаді газовщика на Донецькому Коксохімічному заводі ім.С.М.Кірова з 30 липня 1991 року по 16 січня 1992 року; період роботи на посаді газовщика з 27 серпня 1996 року по 16 листопада 1997 року у ВАТ "Донецьккокс"; період роботи на посаді майстра виробничої дільниці коксового цеху з 17 листопада 1997 року по 31 грудня 1998 року у ВАТ "Донецьккокс".

Згідно зі статею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у вищевказані періоди.

Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про його зайнятість за робітничою професією, яка дає право на призначення пенсії. Записи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Окрім цього, позивач подав до органу Пенсійного фонду України трудову книжку НОМЕР_2 ; диплом спеціаліста про навчання у Донецькому державному технічному університеті серії ЛО № 004266; Довідку № 698 від 20.03.2008 року про підтвердження праці у ВАТ "Донецьккокс"; Довідку № 160 від 22.06.2016 року про підтвердження праці в ВАТ "Донецьккокс"; Наказ № 445 від 08.08.1994 року про результати робочих місць за умовами праці; Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 по Донецькому коксохімічному заводу імені Кірова, як додаток до наказу № 445 від 08.08.1994 року; Висновок № 02-06/01-273 від 05 серпня 1994 року; Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 1 та № 2 по ВАТ "Донецькокс", як додаток до наказу № 331 від 29.10.1999 року; Наказ № 598 від 14.10.2004 року, про результати атестації робочих місць; Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 1 та № 2 по ВАТ "Донецькокс", як додаток до наказу № 598 від 14.10.2004 року.

Оцінивши в сукупності подані позивачем докази на обґрунтування позовних вимог, суд висновує, що нездійснення зарахування періоду роботи з 30 липня 1991 року по 31 грудня 1998 року, згідно з уточнюючою довідкою № 698 від 20 березня 2003 року, оскільки довідка про пільговий характер роботи не відповідає формі довідки, затвердженої Постановою КМУ № 920 від 05 липня 2006 року, а саме відсутній підсумок страхового стажу, є надмірним формалізмом та суперечить законодавству.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 27 від 08.02.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним, а тому таке необхідно скасувати.

Зважаючи на викладене, суд висновує про необхідність зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді газовщика на Донецькому Коксохімічному заводі ім.С.М.Кірова з 30 липня 1991 року по 16 січня 1992 року; період роботи на посаді газовщика з 27 серпня 1996 року по 16 листопада 1997 року у ВАТ "Донецьккокс"; період роботи на посаді майстра виробничої дільниці коксового цеху з 17 листопада 1997 року по 31 грудня 1998 року у ВАТ "Донецьккокс".

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає таке.

Ураховуючи те, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії досяг 50 років, мав страховий стаж роботи більше 25 років, у тому числі на пільгових умовах за списком №1 більше 10 років, відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд дійшов висновку, що він має право на пенсію.

Суд враховує, що спірні періоди роботи на посаді газовщика на Донецькому Коксохімічному заводі ім.С.М.Кірова з 30 липня 1991 року по 16 січня 1992 року; на посаді газовщика з 27 серпня 1996 року по 16 листопада 1997 року у ВАТ "Донецьккокс"; на посаді майстра виробничої дільниці коксового цеху з 17 листопада 1997 року по 31 грудня 1998 року у ВАТ "Донецьккокс" підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача призначити з 31.01.2024 (дата звернення із заявою) ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76,242, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 27 від 08.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді газовщика на Донецькому Коксохімічному заводі ім.С.М.Кірова з 30 липня 1991 року по 16 січня 1992 року; період роботи на посаді газовщика з 27 серпня 1996 року по 16 листопада 1997 року у ВАТ "Донецьккокс"; період роботи на посаді майстра виробничої дільниці коксового цеху з 17 листопада 1997 року по 31 грудня 1998 року у ВАТ "Донецьккокс".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 31.01.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович