Справа № 520/9996/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 р. № 520/9996/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Сумській області №46 від 08.03.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.03.2024 та при вирішенні питання зарахувати до її страхового стажу період роботи з 01.08.1981 по 31.12.1998.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ГУ ПФУ в Сумській області прийнято рішення № 46 від 08.03.2024 про відмову в призначенні їй пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає рішення відповідача протиправним, тому звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою судді від 19.04.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області: заяву позивача про призначення пенсії від 01.03.2024 та всі додані позивачем до заяви документи; всі документи, що були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення № 46 від 08.03.2024.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачам до електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, подав до суду клопотання про долучення доказів, долучивши до матеріалів справи витребувані судом документи. Також, відповідач у клопотанні виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: догляду за дитиною 02.09.1991 р.н., оскільки в свідоцтві про народження виправлено ім`я дитини, виправлення не завірене належним чином; з 01.08.1981 р. по 31.12.1998 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в трудовій книжці по батькові зазначено на російській мові ОСОБА_2 , яке не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 . Крім того в витязі про зміну прізвища, після зміни прізвища зазначено по батькові ОСОБА_4 , згідно даних паспорта заявниця ОСОБА_5 . Відповідно до наданих документів страховий стаж позивача - 19 років 10 місяців 17 днів. Для визначення права на пенсію стаж особи - 21 рік 06 місяців 22 дні. Враховуючи викладене, підстави для призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відсутні, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили, клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов до суду також не подавалось.

Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 01.03.2024 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком та відповідними документами.

За принципом екстериторіальності відповідно до пп. 2 п. 4.2 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було розглянуто заяву позивача та прийнято рішення від 08.03.2024 №46 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні від 08.03.2024 № 46 зазначено, що страховий стаж заявниці становить 19 років 10 місяців 17 днів. Для визначення права на пенсію стаж заявниці - 21 рік 06 місяців 22 дні. Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону № 1058 - 31 рік. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

- догляду за дитиною 02.09.1991 р.н., оскільки в свідоцтві про народження виправлено ім`я дитини, виправлення не завірене належним чином;

- з 01.08.1981 р. по 31.12.1998 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в трудовій книжці по батькові зазначено на російській мові ОСОБА_2 , яке не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 . Крім того в витязі про зміну прізвища, після зміни прізвища зазначено по батькові ОСОБА_4 , згідно даних паспорта заявниця ОСОБА_5 .

Позивач не погодившись із вищевказаним рішенням звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини першої статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 закріплює, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Змістом частини першої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пунктів 2.11 та 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або замін імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

У пункті 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні або неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Так, позивач в межах даної справи оскаржує рішення пенсійного органу щодо відмови в призначенні їй пенсії та просить зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути її заяву про призначення пенсії від 01.03.2024 та при вирішенні питання зарахувати до її страхового стажу період роботи з 01.08.1981 по 31.12.1998.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Досліджуючи оскаржуване рішення та підстави неврахування відповідачем періоду роботи позивача з 01.08.1981 по 31.12.1998 при розгляді заяви позивача про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що записи в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 щодо прийняття, переведення та звільнення позивача з роботи за спірний період містять номери та дати наказів, на підставі яких такі були внесені, засвідчені підписами осіб, які здійснювали такі записи та скріплені відповідними печатками відповідних підприємств.

Підставою для відмови в зарахуванні позивачу до страхового стажу спірного періоду роботи управлінням пенсійного фонду визначено, зокрема, що в трудовій книжці позивача по батькові зазначено на російській мові ОСОБА_2 , яке не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 , а також у витязі про зміну прізвища, після зміни прізвища зазначено по батькові ОСОБА_4 , а згідно даних паспорта заявниця ОСОБА_5 , у зв`язку з чим пенсійним органом не враховано до страхового стажу позивача період її роботи з 01.08.1981 по 31.12.1998 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 .

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що позивачем до пенсійного органу надавалася копія Експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії України № 056/550-а від 02.04.2024, у якому було зазначено наступне: «У практиці лінгвістичних експертиз спостерігаються непоодинокі випадки коливань при написанні коротких і подовжених варіантів приголосних у документальних записах особових імен та похідних від них форм імен по батькові (наприклад, Сусанна - Сусана, Інеса - Інесса; Геннадій - Генадій тощо). Такі орфографічні відхилення призводять до виникнення різних записів компонентів власного імені в документах однієї особи. Ідентифікація таких записів ґрунтується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями, зумовленими наведеними вище причинами.

З урахуванням зазначеного записи імені по батькові ОСОБА_6 (паспорт; картка платника податків; вкладиш до трудової книжки, запис ОСОБА_1 ), ВІССАРІОНІВНА (Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відомості про дружину, запис: Боярська / ОСОБА_1 ) та записи російською мовою ВИССАРИОНОВНА (зазначений паспорт, запис ОСОБА_1 ), ВИСАРИОНОВНА (трудова книжка, запис Боярская / ОСОБА_1 ) у документах, наданих, для експертизи, є ідентичними.

Розбіжності між записами виникли внаслідок відхилення від орфографічних норм, які регулюють принципи передачі подвоєння приголосних у компонентах власного імені, та фіксації в різних документах форм імені по батькові, утворених від варіантів особового імені: офіційної ВІССАРІОН та розмовної ВІСАРІОН (рос. ВИССАРИОН - розм. ВИСАРИОН)".

Тобто, вказаним експертним висновком було встановлено тотожність по батькові позивача, зазначеного. зокрема, в паспорті та трудовій книжці позивача. Такий експертний висновок був наданий позивачем до пенсійного органу разом з заявою про призначення пенсії та протиправно не був взятий відповідачем до уваги.

Суд звертає увагу на те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку № 637 відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Також, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у ній. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення трудових книжках.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та від 19.12.2019 у справі № 307/541/17.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Поряд з цим, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки, зокрема, неточне зазначення по батькові особи, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права. Відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови у призначенні пенсії, чи неврахуванні відповідних періодів під час обрахунку страхового стажу, що впливає на її розмір.

Слід зазначити, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано "Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому суд звертає увагу на те, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку запису у трудовій книжці про спірні періоди роботи позивача не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Таким чином, відповідач протиправно не прийняв трудову книжку в частині зазначеного спірного періоду при розгляді заяви про призначення пенсії позивачу та не зарахував спірний період до страхового стажу позивача, наслідком чого стало прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу.

Інших підстав для неврахування спірного періоду роботи з 01.08.1981 по 31.12.1998 до страхового стажу позивача відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено.

За викладених обставин суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 46 від 08.03.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Також, суд зазначає, що відповідачем не здійснено належну перевірку трудового стажу позивача, тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача про зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.03.2024 та при вирішенні питання зарахувати до її страхового стажу період роботи з 01.08.1981 по 31.12.1998 підлягають задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що ГУ ПФУ в Харківській області, до якого звернута вимога, зокрема, про повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії не приймало управлінських рішень відносно позивача, на відміну від ГУ ПФУ в Сумській області, тому в задоволенні вимог саме до ГУ ПФУ в Харківській області суд відмовляє.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог адміністративного позову з підстав, викладених вище.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У даному випадку на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, 40009, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №46 від 08.03.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.03.2024 про призначення пенсії за віком та додані до неї документи, з урахуванням висновків суду в даній справі, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.08.1981 по 31.12.1998.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН