Справа № 440/2631/24
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/2631/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" військовослужбовцю ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ яким перерахувати та виплатити з 19.01.2023 року по 28.03.2023 року додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000 гривень пропорційною в розрахунку на місяць військовослужбовцю ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач захищаючи суверенність незалежної України 19.01.2023 року отримав поранення що підтверджується додатком5 №106 від 28.03.2023 року яке видане відповідно до положення про військово-лікарську експертизу в Збройний силах України. Відповідач не видаючи наказ на виплату додаткової винагороди передбаченої законодавством, порушує право позивача на її отримання, тому позивач змушений звертатися суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також вказаною ухвалою суду від відповідача витребувано додаткові докази по справі.

04.04.2024 на адресу суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позов, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. 19.01.2023 ОСОБА_2 отримав поранення під час виконання бойових завдань, підтвердженням чого є первинна медична картка від 19.01.2023, матеріали службового розслідування, зокрема витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.03.2023 №118 "Про результати проведення службового розслідування за фактом поранення військовослужбовців". На підставі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28.03.2023 № 106, виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1667 від 22.01.2023 року, виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1972/2023 від 07.03.2023 року було виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн.

з 19.01.2023 по 31.01.2023. На підставі виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1972/2023

від 07.03.2023 року, витягу із медичної карти стаціонарного хворого № 1549/362 від 29.03.2023 року було виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн. пропорційно дням лікування з 01.02.2023 по 29.03.2023. У зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у відпустці за станом здоров`я на підставі довідки військово-лікарської комісії від 04.04.2023 року № 1605 з 09.04.2023 по 08.05.2023 було виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн. З 12.05.2023 по 23.05.2023 на підставі виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 1621 від 23.05.2023 року було виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн. пропорційно дням лікування. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 був військовослужбовцем та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 захищаючи суверенність незалежної України 19.01.2023 року

отримав поранення що підтверджується додатком5 №106 від 28.03.2023 року яке видане відповідно до положення про військово-лікарську експертизу в Збройний силах України.

Відповідач не видаючи наказ на виплату додаткової винагороди передбаченої законодавством, порушує право позивача на її отримання, тому позивач змушений звертатися суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року за №2232-XII (надалі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року (надалі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197 (надалі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (надалі, також - Постанова №168), яка набрала чинності 28.02.2022 року та застосовується з 24.02.2022 року.

Пунктом 1 Постанови №168, зокрема, встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях або заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Водночас, відповідно до вимог пункту 1 Постанови КМУ № 168, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у розмірі, збільшеному до 100 000 грн є встановлення таких обставин, як, зокрема: - перебування на військовій службі у період дії воєнного стану; - перебування на військовій службі у статусі військовослужбовця Збройних Сил України; - перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини / перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, пов`язаного із захистом Батьківщини.

ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.09.2023 №274 колишнього військовослужбовця виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

08.12.2023 за вх.№1052 до військової частини НОМЕР_1 надійшов адвокатський запит представника позивача. 28.12.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 було надано відповідь за вих.№1674/1/4164, роз`яснено періоди лікування ОСОБА_1 та надано підтверджуючі документи. У відповіді на адвокатський запит від 28.12.2023 №1674/1/4164 було зазначено, що у разі виявлених порушень в діях військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати/недоплати належного грошового забезпечення, командування військової частини НОМЕР_1 не відмовляється здійснити перерахунок виплати додаткової винагороди за належної аргументації. завдань, підтвердженням чого є первинна медична картка від 19.01.2023, матеріали службового розслідування, зокрема витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.03.2023 №118 "Про результати проведення службового розслідування за фактом поранення військовослужбовців".

Як вбачається з матеріалів справи, На підставі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28.03.2023 № 106, виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1667 від

22.01.2023 року, виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1972/2023 від 07.03.2023 року було виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 тис. грн. з 19.01.2023 по 31.01.2023.

На підставі виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1972/2023 від 07.03.2023 року, витягу із медичної карти стаціонарного хворого №1549/362 від 29.03.2023 року було виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 тис. грн. пропорційно дням лікування з 01.02.2023 по 29.03.2023. У зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у відпустці за станом здоров`я на підставі довідки військово-лікарської комісії від 04.04.2023 року № 1605 з 09.04.2023 по 08.05.2023 було виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 тис. грн.

З 12.05.2023 по 23.05.2023 на підставі виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 1621 від 23.05.2023 року було виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100000 тис. грн. пропорційно дням лікування.

Командуванням військової частини НОМЕР_1 надано витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.05.2023 №338 з зазначеними періодами виплат та довідку про грошове забезпечення за 2023 рік від 28.03.2024 №1526/9/673.

З 24.05.2023 ОСОБА_2 вважається таким, що прибув з лікування та здійснював подальше несення військової служби в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , що підтверджено витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.05.2023 №144.

Таким чином, військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено додаткову винагороду за період лікування ОСОБА_1 в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, відповідач здійснив нарахування додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн. (пропорційно дням) після надання ОСОБА_1 медичних документів, що свідчать про пов`язаність періоду його лікувань та відпусток з пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини, що підтверджується наявними у справі матеріалами.

Поряд з цим позивачем доводів відзиву не спростовано та судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача видати наказ яким перерахувати та виплатити з 19.01.2023 року по 28.03.2023 року додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000 гривень пропорційною в розрахунку на місяць військовослужбовцю ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд звертає увагу позивача, що хоча на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконання ним такого обов`язку не звільняє позивача від обов`язку доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Згідно частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко