Справа № 300/1885/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" травня 2024 р. справа № 300/1885/24
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач, Головне управління ПФУ в області, орган пенсійного забезпечення, Управління), в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.10.1992 по 31.12.1997, з 31.01.1998 по 29.02.1999, з 01.07.2000 по 31.12.2001 та продовжити нараховування і виплату ОСОБА_1 , пенсії за віком, з моменту її припинення, тобто з 01.02.2024;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладені у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №0900-0401-8/7493 від 06.02.2024, щодо встановлення переплати пенсії в сумі 18 539,55 гривень, за період з 21.05.2023 по 31.01.2024 при виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком та щодо повернення ОСОБА_1 виплаченої суми пенсії у розмірі 18 539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024.
До страхового сажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи позивача в Приватному малому підприємстві "Горяни" (надалі по тексту також ПМП "Горяни") з 01.10.1992 по 31.12.1997 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1992, оскільки за даними довідки Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 11.01.2024 за №60/06-16 ПМП "Горяни" перебувало на обліку з 01.01.1995 по 18.05.2006 і за період з 01.01.1995 по 31.12.1997 не нараховувало внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Також не зараховано період роботи ОСОБА_1 з 31.01.1998 по 29.02.1999 згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 28.01.1984 в Селянській спілці "Білий Черемош" (надалі по тексту також СС "Білий Черемош"), оскільки згідно листа архівного відділу Верховинської районної державної адміністрації (надалі по тексту також Верховинська РДА) від 22.12.2023 у книгах нарахування заробітної плати СС "Білий Черемош" за 1998-1999, відсутні дані про нарахування заробітної плати та трудоднів.
Окрім цього, не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в Спілці селянських (фермерських) господарств "Верховинщина" (надалі по тексту також ССГ "Верховинщина"), оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форми ОК-5).
На переконання позивача, вказане рішення відповідача є протиправним із наступних підстав. ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі по тексту також Закон №1058-IV) періоди трудовпї діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ (надалі по тексту також Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також позивач посилається на пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 (надалі по тексту також Порядок №637), яким встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, за аргументами позивача, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження стажу роботи на підставі інших документів, виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних/неточних записів про періоди роботи.
ОСОБА_1 наголошує на подання ним до заяви від 22.05.2023 про призначення пенсії за віком: трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1992 та трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 28.01.1984, які містять всі необхідні дані, що підтверджують стаж роботи позивача у відповідні періоди.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами. Одночасно судом витребувано у сторін докази необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.34-35).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 виправлено описку в ухвалі Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 про відкриття провадження в даній адміністративній справі (а.с.38-39).
На підставі зазначеного Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 після досягнення 60 річного віку 22.05.2023 звернувся до Головного управління ПФУ в області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV (а.с.15-17, 56-58).
Згідно зазначеного протоколу "страховий стаж (неповний)" ОСОБА_1 становить 32 роки 8 місяців 19 днів.
Також, зі змісту Форми РС-право (а.с.102) слідує, що "страховий стаж з урахуванням перетину періодів" ОСОБА_1 становить 32 роки 8 місяців 19 днів, при призначенні пенсії позивачу до страхового стажу останнього було враховано періоди:
- з 01.10.1992 по 31.01.1998;
- з 01.02.1998 по 28.02.1999;
- з 30.03.1999 по 31.12.2001.
Листом від 22.12.2023 за №32/01-14 Архівним відділом Верховинської районної державної адміністрації Головному управлінню ПФУ в Івано-Франківській області повідомлено, що "документи з особового складу МПП "Горяни" та спілки селянських (фермерських господарств) "Верховинщина" на зберігання до архівного відділу не передавали. У книгах нарахування заробітної плати селянської спілки "Білий Черемош"за 1998-1999 роки відсутні дані про нарахування заробітної плати та трудоднів на ОСОБА_1 " (а.с.115).
За змістом оскаржуваного рішення до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано:
- період роботи в ПМП "Горяни" з 01.10.1992 по 31.12.1997 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1992, оскільки за даними довідки Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 11.01.2024 за №60/06-16 ПМП "Горяни" перебувало на обліку з 01.01.1995 по 18.05.2006 і за період з 01.01.1995 по 31.12.1997 не нараховувало внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
- період роботи з 31.01.1998 по 29.02.1999 згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 28.01.1984 в СС "Білий Черемош", оскільки згідно листа архівного відділу Верховинської РДА від 22.12.2023 у книгах нарахування заробітної плати СС "Білий Черемош" за 1998-1999, відсутні дані про нарахування заробітної плати та трудоднів;
- період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в ССГ "Верховинщина", оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форми ОК-5).
Судом встановлено, що в ОСОБА_1 є дві трудові книжки:
- трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_2 від 28.01.1984 (а.с.18-23);
- трудова книжка серії НОМЕР_1 від 01.10.1992 (а.с.24-25).
Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1992 (а.с.24-25) позивач:
- 01.10.1992 прийнятий на роботу в ПМП "Горяни" різноробочим по виготовленню товарів народного споживання (запис №1);
- 31.01.1998 звільнений з роботи в ПМП "Горяни" згідно поданої заяви (запис №2).
Відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 28.01.1984 (а.с.18-23) позивач:
- у період з 31.01.1998 по 29.02.1999 працював шофером в СС "Білий Черемош" (записи №№5-6);
- у період з 30.03.1999 по 31.12.2001 працював різноробочим в ССГ "Верховинщина" (записи №№7-8).
Окрім цього, разом із оскаржуваним рішенням на адресу позивача надійшов лист Управління від 06.02.2024 за №0900-0401-8/7493, в якому відповідач зазначив про переплату пенсії в сумі 18 539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024 та просив добровільно повернути суми виплаченої пенсії.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що склалися в даній адміністративній справі, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003.
Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини 1статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
У відповідності до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
При прийнятті коментованого рішення орган пенсійного забезпечення не зарахував до страхового стажу позивача:
- період роботи в ПМП "Горяни" з 01.10.1992 по 31.12.1997 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1992, оскільки відповідно до даних довідки Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 11.01.2024 за №60/06-16 ПМП "Горяни" перебувало на обліку з 01.01.1995 по 18.05.2006 і за період з 01.01.1995 по 31.12.1997 не нараховувало внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
- період роботи з 31.01.1998 по 29.02.1999 згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 28.01.1984 в СС "Білий Черемош", так як згідно листа архівного відділу Верховинської РДА від 22.12.2023 у книгах нарахування заробітної плати СС "Білий Черемош" за 1998-1999, відсутні дані про нарахування заробітної плати та трудоднів;
- період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в ССГ "Верховинщина", у зв`язку із відсутністю даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форми ОК-5).
Суд, надаючи правову оцінку таким твердженням відповідача, керується наступними аргументами.
Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пунктів 1-2 частини 1статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004, до цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.
Згідно пункту 1 частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за приписами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Статтею 56 Закону №1788-ХІІ визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.
Так, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 3 Закону №1788-ХІІ у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, право на трудову пенсію мали особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Таким чином, до набрання чинності 01.01.2004 Законом №1058-IV, періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто відповідно до статті 3 та 56 Закону №1788-ХІІ на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи, а з 01.01.2004 - згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків.
Пунктами 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 за №794 "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування" доручено пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 року впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.
Згідно приписів статті 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 (надалі по тексту також - Порядок №637) регламентовано, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В силу правового регулювання, визначеного приписами пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, суд погоджується із твердженням позивача, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Однак, суд зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, а перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
За змістом статті 14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 за №2464-VI (надалі по тексту також Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці.
У досліджуваному випадку суд керується нормами матеріального права, чинними на час спірних правовідносин, зокрема, за період з 1992 року по 2001 рік.
Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування " від 26.06.1997 за №400/97-ВР (надалі по тексту також Закон №400/97-ВР) визначено, що платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону №400/97-ВР об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.
Відповідно до пункту 1 частини 1 стаття 4 Закону №400/97-ВР на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону встановлюються ставки збору в розмірі 32 відсотки від об`єкта оподаткування, визначеного абзацами першим і другим пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР.
Збір на державне обов`язкове пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці (стаття 5 Закону №400/97-ВР).
Згідно підпунктів 2.1., 2.2. пункту 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного Фонду України №11-1 від 06.09.1996, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.09.1996 за №550/1575 (надалі по тексту також Інструкція №11-1), платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Підпунктами 18.2, 18.3. і 18.4. пункту 18 Інструкції №11-1 визначено, що платники зборів, зазначені в підпунктах 2.2., 2.4., 2.7. пункту 2 цієї Інструкції, зобов`язані:
- вести облік виплати громадянам коштів, у тому числі в натуральній формі, з яких проводиться відрахування на соціальне страхування;
- своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти;
- зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових зборів до Пенсійного фонду протягом трьох років.
Службові особи підприємств, винні у порушенні встановленого порядку реєстрації платників зборів, сплати платежів до Пенсійного фонду, у неподанні звітності до Фонду, залежно від обставин справи притягуються до матеріальної, дисциплінарної та адміністративної відповідальності відповідно до чинного законодавства (підпункт 19.1. пункту 19 Інструкції №11-1).
В свою чергу, з 05.07.1991 в первинній редакції Закон України "Про пенсійне забезпечення ", врегульовував наступним чином спірні правовідносини.
По перше, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України (підпункт а частини1 статті 3 Закону №1788-XII).
По друге, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (частини 1, 2, пункт "а" частини 3 статті 56 Закону №1788-XII).
По третє, у заробіток для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески (частина 1 статті 66 Закону №1788-XII).
У вказаний період дів пункт "б" частини 1 статті 110 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також КЗпП України), за змістом якого при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці, зокрема, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати.
Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду (частина 5 та 6 статті 20 Закону №1058-IV).
Як слідує із приписів частини 12 статті 20 Закону №1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
При цьому, у частині 10 статті 20 Закону №1058-IV зазначено, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до положень статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що у випадку несплати підприємством страхових внесків до органу пенсійного фонду відповідальність за таку несплату несе саме підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, оскільки саме на страхувальника покладено обов`язок здійснювати відрахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та їх перерахунок до відповідного фонду, а відтак саме роботодавець є тією особою, яка згідно закону повинна сплачувати страхові внески.
Отже, фактично внаслідок невиконання ПМП "Горяни", СС "Білий Черемош" та ССГ "Верховинщина" обов`язку по сплаті страхових внесків позивач позбавлений соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Водночас позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхувальником страховим внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі №341/460/17, від 01.03.2021 у справі №423/757/17, від 27.05.2021 у справі №343/659/17 та від 08.04.2022 у справі №242/1568/17.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5статті 242 КАС України).
Таким чином, суд вважає, що періоди роботи ОСОБА_1 у МПП "Горяни" з 01.10.1992 по 31.01.1998, у СС "Білий Черемош" з 31.08.1998 по 29.02.1999 та в ССГ "Верховинщина" з 20.03.1999 по 31.12.2001" підлягають зарахуванню до страхового стажу останнього.
Окремо суд відзначає, що саме відповідач у спірному випадку є тим суб`єктом владних повноважень, який в силу закону здійснював та здійснює контроль за виконанням платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування власного обов`язку щодо своєчасності, повноти нарахування і сплати внесків із заробітку ОСОБА_1 .
Орган пенсійного забезпечення не довів, що записи в трудовій книжці позивача вчинені без реальної події безпосереднього прийняття ОСОБА_1 на роботу в МПП "Горяни" з 01.10.1992 по 31.01.1998, у СС "Білий Черемош" з 31.08.1998 по 29.02.1999 та в ССГ "Верховинщина" з 20.03.1999 по 31.12.2001, в тому числі без фактичного обчислення заробітної плати, за подією виплати якої в останніх виникав обов`язок по нарахуванню і сплати страхових внесків.
При оцінці інших доводів відповідача, викладених у відзиві на позов стосовно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 01.10.1992, суд зважає на такі аргументи.
Так, орган пенсійного забезпечення, поряд з іншим, зазначає (а.с.51) : "достовірність трудової книжки викликає сумнів, оскільки в ній є тільки запис про роботу в МП "Горяни", записи на прийняття та звільнення проведені одним почерком та однією ручкою. Також звертаємо увагу суду, що це єдиний запис в трудовій книжці НОМЕР_1 , попередній і всі наступні періоди роботи записані в трудовій книжці НОМЕР_2 . Крім того, на титульній сторінці зазначено, що трудова книжка заповнена 1 жовтня 1992 року, однак по бланку трудової книжки видно, що вона видрукувана в 2000-х роках (рік з 20 виправлено на "1992")".
Як уже зазначалося судом вище по тексту судового рішення згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В силу вимог пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли "відсутня трудова книжка", або"відсутні відповідні записи про відповідні періоди роботу особи" чи містяться "неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про ті чи інші періоди роботу особи на підприємстві".
З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (надалі по тексту також Інструкція №58).
Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1Інструкції №58).
Відповідно до пункту 2.4.Інструкції №58усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №58).
На момент заповнення титульної сторінки трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1992 та внесення запису №1 у трудову книжку про прийняття на роботу чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 за №162 (надалі по тексту також - Інструкція №162).
Положеннями пункту 2.3. Інструкції №162 визначено, що всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За змістом пункту 2.13. Інструкції №162 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 вказується дата прийому на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнято або призначено в такий цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади та присвоєного розряду.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №162).
Як визначено пунктом 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 за №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (надалі по тексту також - Постанова №656) та даною Інструкцією.
Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1 Постанови №656).
Пунктом 12, 13 вказаної Постанови передбачено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них проводиться за мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація та офіційною мовою СРСР.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу, згідно пункту 18 Постанови №656, несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, відповідно до пункту 1 якого, як вже зазначено судом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 "Про трудові книжки працівників", зокрема, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Суд зазначає, що записи №№1-2 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.10.1992 є чіткими і зрозумілими, виконані без виправлень, містять інформацію про порядковий номер, дату призначення та звільнення, відомості про призначення на роботу та звільнення, інформацію про документи на основі яких внесені записи, запис про звільнення засвідчений підписом керівника підприємства та засвідчений відтиском печатки (а.с.24-26).
Так, візуальний огляд (дослідження) трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1992 засвідчує, що га сторінці 1 бланку трудової книжки в графі "Дата заповнення" рік заповнення надрукований машинописним способом "20__р.", однак роботодавцем при заповненні трудової книжки поверх друкованого запису "20__" вчинено виправлення шляхом внесення відомостей рукописного запису "1992 р.".
Окрім цього, на вказаній сторінці трудової книжки, нижче коментованого запису, рукописним способом в графі "Дата заповнення" внесений запис "1 жовтня 1992", а на внутрішній частині титульного аркушу (обкладинки) трудової книжки внесені відомості наступного змісту "Дописаній даті 1 жовтня 1992 р. Вірити. Директор ПП "Горяни" П. Плитчук". Поруч із таким записом проставлений підпис та відтиск круглої печатки ПМП "Горяни" (а.с.24).
Суд констатує, що такі виправлення не суперечать положенням Інструкція №162, зокрема:
- після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (підпункт 2.12 пункту 2 Інструкції №162);
- у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (підпункт 2.6 пункту 2 Інструкції №162);
- виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (підпункт 2.9 пункту 2 Інструкції №162).
Разом з тим, таке виправлення при заповненні трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.10.1992 не є безумовною підставою для не зарахування окремого періоду роботи особи до страхового стажу, адже визначальним є підтвердження факту зайнятості особи та виконання роботи на підприємстві, а не правильність заповнення трудової книжки.
Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для того щоб відмови позивачеві у зарахуванні спірного періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача у наявності такого недоліку відсутня.
Така обставина, не робить записи про роботу на цьому підприємстві недійсними чи неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його страхового (трудового) стажу.
Таким чином, на переконання суду, період роботи позивача з 01.10.1992 по 31.01.1998 підлягають врахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 на підставі записів №№1-2 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1992.
Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 31.01.1998 по 29.02.1999 згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 28.01.1984 в СС " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", оскільки у відповідності до листа архівного відділу Верховинської РДА від 22.12.2023 у книгах нарахування заробітної плати СС "Білий Черемош" за 1998-1999, відсутні дані про нарахування заробітної плати та трудоднів, суд керується наступним.
Слід вкотре зазначає, що згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ в період 1998-1999 років основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як вже встановлено вище по тексту судового рішення, в ОСОБА_1 наявна трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_2 від 28.01.1984 (а.с.18-23). Згідно записів №№5-6 зазначеної трудової книжки позивач у період з 31.01.1998 по 29.02.1999 працював шофером в СС " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".
Вказана трудова книжка заповнена відповідно до вимог Інструкції №162 та Інструкції №58, містить інформацію про призначення на роботу і звільнення з роботи, інформацію про документи на основі яких внесені записи №№5-6 засвідчені підписом керівника підприємства та засвідчений відтиском печатки.
Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, які зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, тому не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Таким чином, на переконання суду відсутність даних про нарахування заробітної плати та трудоднів у книгах нарахування заробітної плати СС "Білий Черемош" за 1998-1999 не є безумовною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 31.01.1998 по 29.02.1999.
В котре варто наголосити, орган пенсійного забезпечення не надав жодного доказу на засвідчення того, що записи в трудовій книжці позивача вчинені без реальної події безпосереднього прийняття ОСОБА_1 на роботу в СС "Верховинщина" з 20.03.1999 по 31.12.2001, в тому числі без фактичного обчислення заробітної плати, за подією виплати якої в роботодавця (страхувальника) виник обов`язок по нарахуванню і сплати страхових внесків.
З урахуванням норм чинного законодавства та висновків суду викладених вище по тексту судового рішення, беручи до уваги відомості трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 28.01.1984, суд вважає, що період роботи позивача з 31.01.1998 по 29.02.1999 в СС "Білий Черемош"підлягає зарахуванню до страхового стажу останнього.
Незважаючи на сформований висновок в цій частині фактичних обставин і застосування до них норм матеріального права, суд звертає увагу сторін на таке.
За змістом вимог частини 6 статті 44 КАС України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини 1 статті 384 Кримінального кодексу України подання суду завідомо недостовірних або підроблених доказів, караються виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
Відтак, подання в суд завідомо недостовірних або підроблених доказів, на підставі яких суд встановлює фактичні обставини, має правовим наслідком застосування у встановленому порядку відповідного виду відповідальності.
Таких даних, як зазначено вище по тексту рішення, суд, станом на 21.05.2024, не встановив.
У суду відсутні об`єктивні дані та докази на підтвердження того, що записи у двох трудових книжках позивача вчинені завідомо на підставі недостовірних чи не дійсних подій/фактів.
Матеріали справи не містять доказів спотворення позивачем дійсних даних чи відображення неправдивих відомостей з метою введення в оману як Управління так і суд.
Надаючи оцінку діям Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині проведення повторної перевірки поданих ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії документів, суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637; документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи, які засвідчують особливий статус особи.
При прийманні документів працівник сервісного центру, поряд з іншим:
- реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
- повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (пункт 4.2 Порядку №22-1).
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (пункт 4.3 Порядку №22-1).

Аналогічні строки та порядок розгляду передбачені Законом №1058-IV.

Відтак, із наведеного слідує, що на орган пенсійного забезпечення ще етапі первинного розгляду заяви про призначення пенсії за віком, було покладено обов`язок по здійсненню перевірки допустимості документів, поданих разом із заявою, та обґрунтованості видачі таких з метою забезпечення реалізації права особи на призначення та отримання пенсії.

Законом №1058-IV визначено, що додаткова перевірка може бути здійснена виключно для встановлення достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію.

При цьому, дана перевірка має бути здійснена не пізніше 10 днів після надходження заяви, може бути продовжена разом із строком розгляду, але не більше ніж на 15 днів.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Як вірно зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві, на заяві останнього від 22.05.2023 відповідачем не зроблено жодних записів чи відміток про подання не всіх документів чи необхідність додатково подати документи.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення (абзаци 4,5 пункту 1.8 Порядку №22-1)

Отже, Порядком №22-1 не встановлена можливість уповноваженого органу пенсійного забезпечення, котрий приймає рішення про призначення чи про відмову у призначенні пенсії, а також органу, на обліку якого перебуває пенсіонер і котрий здійснює нарахування пенсії, повторно розглядати заяву пенсіонера про призначення пенсії та виносити рішення на заміну попереднього за відсутності поданих заявником додаткових та інших уточнюючих документів.

На переконання суду, Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області неправомірно здійснило повторний розгляд заяви ОСОБА_1 і без наявності на те законних підстав постановило рішення про відмову у призначенні пенсії за №19 від 30.01.2024.

Щодо змісту листа від 06.02.2024 за №0900-0401-8/7493, яким відповідач повідомив про наявність у ОСОБА_1 переплати пенсії за період з 21.05.2023 по 31.01.2024 в сумі 18 539,55 гривень, суд вважає за необхідне відзначити таке.

Пунктом 1 частини 1 статті 49 Закону №1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних (частина 3 статті 49 Закону №1058-IV).

За змістом частин 1 і 2 статті 50 Закону №1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

У спірному випадку суд констатує, що відповідач не довів наявність обставин, які, в розумінні коментованих положень Закону №1058-IV, можна трактувати як "подання документів, що містять недостовірні відомості","виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких встановлено та/або здійснюється виплата пенсії", "вчинення/допущено зловживань з боку пенсіонера"та/або "подання страхувальником недостовірних даних".

Відтак, лист відповідача від 06.02.2024 за №0900-0401-8/7493 з урахуванням рішення суду у даній справі не створює для позивача жодних правових наслідків та не породжує обов`язку для добровільного повернення коштів в сумі 18 539,55 гривень, отриманих як пенсію.

Разом з тим, є протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладені у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №0900-0401-8/7493 від 06.02.2024, щодо встановлення переплати пенсії в сумі 18 539,55 гривень, за період з 21.05.2023 по 31.01.2024, так як відповідач не мав жодних правових підстав визначати таку переплату.

В частині позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області продовжувати нараховувати і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, суд зазначає наступне.

У даній справі суд вважає протиправним і таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №19 від 30.01.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Із дня набрання законної сили судового рішення, яким скасовуються коментоване рішення органу пенсійного забезпечення, на переконання суду, автоматично зникне підстава, якою відповідач визначив відсутність у позивача права на пенсію за віком та припинив останньому виплату обчисленої і нарахованої пенсії.

В досліджуваних правовідносинах в розумінні пунктів 1 і 5 частини 1 статті 49 Закону №1058-IV не мало місце прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України рішення про припинення виплати пенсії, а відтак відсутні правові підстави для не виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної і обчисленої за заявою від 22.05.2023.

Суд констатує, що зважаючи на встановлені обставини та сформовані судом висновки у даній справі, в період з 21.05.2023 по 31.01.2024 позивач на законних підстава отримував призначену пенсію, і за висновком суду володіє безумовним правом на продовження її виплати.

Скасовуючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №19 від 30.01.2024 очевидним є те, що рішення про призначення пенсії з 21.05.2023 залишається чинним.

В даному випадку, позивачу варто мати на увазі, що приписи Закону №1058-IV і Порядку №22-1 не містять такого визначення як "продовження нараховування і виплати пенсії".

Щодо можливості застосування судом такого способу відновлення порушеного права як "продовження нараховування і виплати пенсії", то у досліджуваному випадку не мало місце припинення виплати пенсії, так як відповідач прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Скасування оскаржуваного рішення створює правовий наслідок, за змістом якого пенсіонер та орган пенсійного забезпечення повертаються в стан правовідносин, який передував прийняттю такого протиправного рішення.

Відповідач, після ухвалення даного судового рішення (набрання ним законної сили), самостійно зобов`язаний чинити весь обсяг владно управлінських дій із прийняттям відповідних рішень, необхідний для відновлення виплати пенсії позивача, в тому розмірі, який був обчислений і визначений на день прийняття оскаржуваного рішення, із виплатою безпідставно невиплаченої пенсії, за період після прийняття такого рішення.

В даному випадку, не зобов`язання відповідача саме в судовому порядку продовжити виплату пенсії слідує не з мотивів відсутності у позивача права на пенсію за заявою від 22.05.2023, а із обов`язку органу пенсійного забезпечення самостійно вчинити такі дії на відновлення порушеного права ОСОБА_1 , зважаючи на протиправність рішення останнього від 30.01.2024 і його скасування.

Попри вказане, у спірному випадку суд вважає за можливим керуватися приписами пункту 10 частина 2 статті 245 КАС України, за змістом яких у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу вимог частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде:

- визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №19 від 30.01.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладені у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №0900-0401-8/7493 від 06.02.2024, щодо встановлення переплати пенсії в сумі 18 539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024 при виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком та щодо повернення ОСОБА_1 виплаченої суми пенсії у розмірі 18 539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.10.1992 по 31.12.1997, з 31.01.1998 по 29.02.1999, з 01.07.2000 по 31.12.2001;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області продовжити з 01.02.2024 нараховування і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 22.05.2023 і рішення про призначення пенсії за віком, прийнято на підставі такої заяви.

Підсумовуючи свої висновки, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання до суду адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки за №0.0..1 від 08.03.2024 (а.с.11).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке протиправно відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 605,60 гривень, що пропорційно становить 50 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №19 від 30.01.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладені у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №0900-0401-8/7493 від 06.02.2024 щодо встановлення переплати пенсії в сумі 18 539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024 при виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком та щодо повернення ОСОБА_1 виплаченої суми пенсії у розмірі 18 539,55 гривень за період з 21.05.2023 по 31.01.2024.

Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.10.1992 по 31.12.1997, з 31.01.1998 по 29.02.1999 та з 01.07.2000 по 31.12.2001.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області продовжити з 01.02.2024 нараховування і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 22.05.2023 і рішення про призначення пенсії за віком, прийнято на підставі такої заяви.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м.Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Чуприна О.В.