Справа № 725/328/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/328/24

Головуючий у 1-й інстанції: Байцар Л.В.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

21 травня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 17 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПП в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року до Садгірського районного суду м. Чернівці відповідно до ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.01.2024 р. надійшов адміністративноий позов ОСОБА_1 , який звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 1203536 від 07.01.2024 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за ч.2 ст. 122 КУпАП

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 17.04.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, окрім іншого, зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що долучення відеозапису з автомобільного реєстратора не може вважатися належним доказом, у зв`язку з тим, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилання на такі докази. Посилається на те, що позивача ніхто не зупиняв, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не зобов`язаний був виконувати, а всі складені процеуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, поліцейським взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Чернівецькій області капралом поліції ОСОБА_2 07.01.2024 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1203536, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 510 грн., за те що він цього ж дня о 16 год. 46 хв. керуючи транспортним засобом Hyundai Santa Fe, з номерним знаком НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при здійсненні маневру, а саме виїзду на зустрічну смугу руху, чим порушив п. 9.2.б ПДР України, адміністративна відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що інспектор Управління мав всі законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі. Постанова у справі про адміністративне правопорушення є обгрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством.

При прийнятті рішення судом першої інстанції враховано відеозапис, який зафіксований на автомобільний відеореєстратор працівників поліції, в ході патрулювання у м. Чернівці по вул. Руській, згідно якого, керуючи службовим транспортним засобом, інспектор чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР України, після чого патрульними поліцейськими було прийнято рішення відреагувати на правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху і зупинено транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 . На відео чітко вбачається, що водій ОСОБА_1 керував т/з та на вимогу патрульних поліцейських здійснив зупинку, що тим самим спростовує доводи позивача у тому, що він не керував автомобілем, а був припаркований.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і в спосіб, передбачений Конституцією і законами України.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.3.6 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 9.2.б ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ст.7 КУпАП).

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка доведена в законний спосіб.

В розумінні ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ст.73 КАС України). Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.74 КАС України).

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, повинна містити, зокрема, відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, та від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з матеріалами справи на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано відеозапис, який зафіксований на автомобільний відеореєстратор працівників поліції, в ході патрулювання у м. Чернівці по вул. Руській та нагрудну бодікамеру патрульного.

Проте оскаржувана постанова cерії ЕНА № 1203536 від 07.01.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на відеозапис з автомобільного реєстратора працівників поліції, який надано відповідачем суду в підтвердження вчинення позивачем правопорушення; не зазначено його серії та номеру.

Відтак, у суду відсутня можливість оцінити запис відео із реєстратора поліцейського автомобіля, як належний та допустимий доказ на обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

При цьому, на відео з нагрудної бодікамери, відомості про яку вписано в постанову про адміністративне правопорушення відсутній склад самого правопорушення, а оглянутий в суді першої інстанції відеодоказ вчинення адміністративного правопорушення не був підставою для посилання, як доказ в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення.

Отже, відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем ПДР України.

При цьому, сама постанова без обґрунтування її доказами, не дає підстав для висновку про скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Разом з тим, пред`являючи позов, позивач заперечував вчинення ним вказаного адмінправопорушення, оскільки екіпажом патрульно поліції не було здійснено зупинку транспортного засобу позивача, останній був припаркований на узбіччі біля проїжджої частини.

Як вбачається з відеозапису, який зафіксований на автомобільний відеореєстратор працівників поліції, в ході патрулювання у м. Чернівці по вул. Руській, керуючи службовим транспортним засобом, інспектор спостерігав той факт, що транспортний засіб Hyundai Santa Fe, з номерним знаком НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при здійсненні маневру, а саме виїзду на зустрічну смугу руху. Також з відео слідує, що патрульними поліцейськими було прийнято рішення наздогнати вказаний транспортний засіб, який відреагував на команди екіпажу щодо зупинки, внаслідок чого включивши правий покажчик повороту припаркувався на узбіччі біля проїжджої частини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що поліцейським було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, втім суд у даній справі не може підміняти собою уповноважену особу органу Національної поліції та надавати оцінку виявленим порушенням за відсутності належного розгляду таких відповідачем.

Так, повноваження ж адміністративних судів у справах про накладення адміністративного стягнення обмежуються лише переглядом в порядку статті 286 КАС України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

З урахуванням того, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на відеозапис, технічний засіб, яким зафіксовано вчинення позивачем аміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, із зазначенням його серії та номеру, виходячи з встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд доходить висновку про скасування оскаржуваної постанови, з направленням справи про притягнення до адміністративної відповідальності на новий розгляд до компетентного органу, а саме УПП в Чернівецькій області.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом другим ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 та 3 статті 139 КАС України визначено, що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд встановив те, що за подання адміністративного позову позивач сплатив 605,6 грн., а за подання апеляційної скарги 908,4 грн.

Апеляційний суд задовольнив позов частково, щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на те, що розмір судового збору у справах про адміністративні правопорушення сталий, незалежно від кількості позовних вимог, апеляційний суд вважає, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 1514 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 17 квітня 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Постанову серії ЕНА №1203536 від 07.01.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення направити на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1514,00 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.