Справа № 420/32855/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №09 від 21.11.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;

??- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2023 року про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 на Волгоградському виробничому меблево-дерево обробляючому об`єднанні ім. Єрмака в цеху №6 інженером нормувальником з 27.01.1989 року по 28.09.1990 року, та з 09.06.2003 року по 12.08.2004 року у приватній фірмі «Копіцентр» у м. Херсоні бухгалтером.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення їй пенсії за віком. Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №09 від 21.11.2023 року позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії через недостатність у неї страхового стажу.

Разом з тим, позивач не погоджується із зазначеним рішенням відповідача та вважає його протиправними, з огляду на що звернулась із адміністративним позовом до адміністративного суду.

Ухвалою суду по справі №420/32855/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачам запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області через систему «Електронний суд» був наданий відзив, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, та зазначає, що заява позивача про призначення їй пенсії за віком була розподілена за принципом екстериторіальності. Також, починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявністю страхового стажу: з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року не менше 30 років.

Відповідач зауважив, що до страхового стажу позивача відповідно до трудової книжки не зараховано період роботи з 27.01.1989 року по 28.09.1990 року, оскільки запис про прийняття на роботу виконаний чорнилами різного кольору. Крім того, з індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) ОСОБА_1 вбачається, що за період роботи позивача з 09.06.2003 року по 12.08.2004 року дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні. Відповідно до наданих документів, страховий стаж позивача складає 28 років 08 місяців 09 днів, що не є достатнім для призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України №1058-IV. З огляду на те, що позивач не набула необхідного страхового стажу, приймаючи оскаржуване рішення №09 від 21.11.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком, пенсійним орган діяв виключно у спосіб та в межах своїх повноважень.

Від сторони позивача до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, заперечень на яку від вищезазначеного територіального управління ПФУ до суду не надходило.

Крім того, за час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надходили аналогічні за змістом відзиви, з яких вбачається, що співвідповідач позов також не визнає та зазначає, що оскаржуване рішення №09 від 21.11.2023 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком, є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Також пенсійний орган у відзиві посилався на те, що прийняття рішення щодо призначення позивачу пенсії за віком є його дискреційними повноваженнями.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 29.01.2024 року провадження у справі №420/32855/23 було зупинено на підставі п. 6 ч. 2 ст. 236 КАС України та в подальшому поновлено ухвалою суду від 26.03.2024 року.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

16.11.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення їй пенсії за віком в порядку Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви були надані наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України; витяг з реєстру страхувальників; диплом; довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року; документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи про стаж, що визначені Порядком №637 від 12.08.1993 року; свідоцтво про переміну ПІБ та трудова книжка.

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , позивач змінила своє ім`я з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » з 23.02.2017 року.

Відповідно до записів за №11-12 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.05.1981 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , позивач у період з 27.01.1989 року по 28.09.1990 року працювала на Волгоградському виробничому меблево-дерево обробляючому об`єднанні ім. Єрмака в цеху №6 інженером нормувальником.

Згідно записів за №43-44 трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач у період з 09.06.2003 року по 12.08.2004 року була прийнята на посаду бухгалтера у приватній фірмі «Копі-центр» у м. Херсон.

Згідно наявної форми РС-право щодо розрахунку страхового стажу позивача, їй зараховано періоди, зокрема, але не виключно, з 03.01.2003 року по 08.06.2003 року та 27.10.2004 року по 21.10.2005 року як період безробіття, водночас період з 09.06.2003 року по 12.08.2004 року у цьому розрахунку відсутній.

Заява позивача від 16.11.2023 року при призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності (відповідно до п.п. 4.1 та 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1) була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №09 від 21.11.2023 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком та зазначено, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить 30 років.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 28 років 08 місяців 09 днів.

Також вказано, що до страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 25.05.1981 року не зараховано наступні періоди роботи:

з 27.01.1989 року по 28.09.1990 року, оскільки наказ про прийом на роботу написаний іншими чорнилами;

з 09.06.2003 року по 12.08.2004 року, оскільки за зазначений період дані, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відсутні.

За таких обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідних 30 років страхового стажу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області разом із матеріалами пенсійної справи позивача надало лист від 30.11.2023 року на її адресу, в якому їй роз`яснило підстави прийняття оскаржуваного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, а саме:

період роботи з 27.01.1989 року по 28.09.1990 року не зараховано, оскільки дата наказу про прийняття на роботу дописана іншим чорнилом, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 20.06.1974 року №162. Для зарахування даного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про роботу, видану на підставі первинних документів;

період роботи з 09.06.2003 року по 12.08.2004 року не зараховано, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків (з 01.01.2004 року). Для зарахування періоду з 09.06.2003 року по 31.12.2003 року необхідно надати підтверджуючі документи про роботу, видану на підставі первинних документів (виписки з наказів про зарахування та звільнення з роботи, розрахунково-платіжні відомості про заробітну плату).

період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 25.12.2000 року по 22.06.2001 року не зараховано, оскільки врахування до страхового стажу періоду, коли особа отримувала матеріальну допомогу, яка призначалась відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про зайнятість населення», Законом не передбачено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до адміністративного суду за захистом власних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви відповідачів та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

За приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам; документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що положення вищевказаного Порядку поширюються саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зазначає, що до 1993 року була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162).

Згідно п.1.1 Інструкції №162 що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників державних, кооперативних та громадських підприємствах, установах та організаціях, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За п.1.2 Інструкції №162 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Згідно п.2.2 Інструкції №162 встановлено, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5 Інструкції №162).

Відповідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не може відповідати за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Так, з наданої до суду копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.05.1981 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , зокрема виконаних в ній записів за №11-12, позивач у період з 27.01.1989 року по 28.09.1990 року працювала на Волгоградському виробничому меблево-дерево обробляючому об`єднанні ім. Єрмака в цеху №6 інженером нормувальником. При цьому, у графі «на підставі чого внесено запис» пункту 11 трудової книжки зазначений номер та дата наказу про прийом на роботу позивача, запис виконаний акуратно та дозволяє його прочитати. Посилання відповідача на те, що зазначений запис виконаний іншим чорнилом, ніж весь запис у вказаному пункті, на переконання суду, не є порушенням приписів Інструкції №162, яка діяла на час заповнення роботодавцем трудової книжки позивача та не може бути підставою для відмови позивачу у зарахуванні цього календарного періоду до її страхового стажу.

Також суд вказує, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а, від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоду її роботи з 27.01.1989 року по 28.09.1990 року на Волгоградському виробничому меблево-дерево обробляючому об`єднанні ім. Єрмака в цеху №6 інженером нормувальником.

Щодо неврахування пенсійним органом періоду роботи позивача з 09.06.2003 року по 12.08.2004 року, оскільки за зазначений період відсутні дані згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, суд зазначає таке.

Згідно положень ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 7 ч. 16 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Таким чином, страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, а перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Крім того, за змістом вказаних норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника (роботодавця), тобто відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

До таких висновків прийшов Верховний Суд в своїй постанові від 17.07.2019 року у справі №144/669/17.

Так, згідно записів за №43-44 трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач у період з 09.06.2003 року по 12.08.2004 року була прийнята на посаду бухгалтера у приватній фірмі «Копі-центр» у м. Херсон та в подальшому була звільнена за згодою сторін. При цьому судом вбачається, що зазначені записи зроблені виконані розбірливо, із зазначенням дат прийняття позивача на роботу та звільнення з неї, а також номерів та дат наказів підприємства, на підставі яких це було зроблено.

Враховуючи, що у даному випадку відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на приватну фірму «Копі-центр» як страхувальника, суд приходить до висновку, що відсутність у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 09.06.2003 року по 12.08.2004 року не є підставою для невключення вказаного періоду до страхового стажу позивача.

Отже суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоду її роботи з 09.06.2003 року по 12.08.2004 року у приватній фірмі «Копіцентр» у м. Херсоні на посаді бухгалтера.

Також суд критично ставиться до посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у листі від 30.11.2023 року на те, що до її страхового стажу не зараховано період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 25.12.2000 року по 22.06.2001 року (оскільки врахування до страхового стажу періоду, коли особа отримувала матеріальну допомогу, Законом України «Про зайнятість населення» не передбачено), тому що зазначені обставини не були підставою для прийняття оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №09 від 21.11.2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім того суд з цього приводу зазначає наступне.

Абзацом третім ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Як вбачається з листа Херсонського міського центру зайнятості «Про підтвердження стажу» від 18.02.2022 року за №2120/02/592/22, позивачу у Херсонському міському центру зайнятості 25.12.2000 року розпочато виплату матеріальної допомоги по безробіттю згідно п.1 ст.31 Закону України «Про зайнятість населення». З 22.06.2001 року закінчено виплату відповідної матеріальної допомоги по безробіттю.

Головним управлінням Пенсійного фонду України за час розгляду справи відомості, викладені Херсонським міським центром зайнятості не заперечувались. Також зазначеним пенсійним органом не було вказано підстав неврахування саме вищевказаного періоду безробіття до страхового стажу позивача, а також не зазначення його як спірного в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ в Донецькій області.

Суд при вирішенні справи також виходить із того, що рішення органу пенсійного органу є актом індивідуальної дії.

На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління та конкретних норм чинного законодавства.

Натомість, оскаржуване рішення пенсійного органу не відповідає критеріям чіткості, належної вмотивованості, а відтак обґрунтованості акту індивідуальної дії.

Підсумовуючи вищезазначеного суд доходить висновку, що відповідачами протягом часу розгляду справи не доведено правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №09 від 21.11.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, а тому воно є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях прийняття рішення про призначення пенсії.

З огляду на встановлені фактичні обставини у справі №420/32855/23 суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2023 року про призначення їй пенсії за віком, та прийняти відповідне рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З наведених вище підстав у задоволенні іншої частини позовної вимоги зобов`язального характеру слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору.

Враховуючи наявність підстав для задоволення основної позовної вимоги у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого нею судового збору у розмірі 1073,60 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань, оскільки саме зазначеним суб`єктом владних повноважень було прийнято протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №09 від 21.11.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2023 року про призначення їй пенсії за віком, та прийняти відповідне рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні,.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький