Справа № 400/571/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/571/24

Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В. Г.
Місце ухвалення рішення: м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого Лук`янчук О.В.
суддів Бітова А. І.
Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо неперевірки даних трудової книжки, ксерокопія якої була надана йому ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії за віком від 09.11.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.11.2023 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судовий збір у розмірі 1211(Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишено без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року скасовано.

Ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо незарахування періодів страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 , а саме: з 01.09.1983 по 21.02.1989 період навчання у Миколаївському ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівному інституті ім. адмірала С.О. Макарова, з 05.05.1992 по 01.03.1993 період роботи на посаді комерційного директора ПКО Егіда, з 02.03.1993 по 30.05.2003 період роботи заступником директора та директором фірми ТОВ Юком-92, згідно трудової книжки, ксерокопія якої була надана відповідачу разом з заявою про призначення пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 09.11.2023 (дати її призначення), зарахувавши до страхового (трудового) стажу періоди: з 01.09.1983 по 21.02.1989 період навчання у Миколаївському ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівному інституті ім. адмірала С.О. Макарова, з 05.05.1992 по 01.03.1993 період роботи на посаді комерційного директора ПКО Егіда, з 02.03.1993 по 30.05.2023 період роботи заступником директора та директором фірми ТОВ Юком-92.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судовий збір у розмірі 2664,64 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят чотири гривні) 64 коп.

09.05.2024 року на адресу суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення.

Мотиви даної заяви полягають у тому, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем понесено витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн., що підтверджується належними доказами, з урахуванням фіксованої суми гонорару 2000,00 грн та 4 години затраченого часу. Враховуючи зазначене, заявник просить ухвалити додаткову постанову щодо стягнення судових витрат.

Надаючи оцінку доказам підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною 3 цієї статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підставі частин 4-7 цієї статті КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами частини 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18.

Дослідивши вищезазначену заяву, колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладено у постанові Верховного Суду по справі № 520/7431/19.

Так, в даному випадку, на підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, було надано до суду апеляційної інстанції такі документи:

договір від 09.11.2023 № 2/11.23 про надання правничої допомоги;

додаткова угода від 30.11.2023 до договору від 09.11.2023 № 2/11.23 про надання правничої допомоги;

додаткова угода від 21.03.2024 до договору від 09.11.2023 № 2/11.23 про надання правничої допомоги;

акт про надання правничої допомоги від 08.05.2024;

рахунок від 08.05.2024 № 2 на оплату правничої допомоги;

ордер від 09.11.2023 серії ВЕ № 1102529;

свідоцтво від 21.06.2019 серії НОМЕР_1 про право адвоката Бартошук В.О. на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно акту адвокатом надано, а клієнтом - прийнято правову допомогу зі здійснення юридичного аналізу матеріалів судової справи № 400/571/24 та рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі № 400/571/24, складання та подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі № 400/571/24; вартість наданих послуг (гонорар) складає 8000 (вісім тисяч) гривень; гонорар підлягає сплаті на розрахунковий рахунок Виконавця, протягом 40 (сорока) банківських днів з моменту підписання Сторонами Акту про надання правничої допомоги; клієнт не має жодних претензій до якості наданих Виконавцем послуг.

Тобто позивачем надано докази на понесення витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. (витрати на правову допомогу за результатами розгляду апеляційної скарги).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У справі № 640/18402/19 (постанова від 28 грудня 2020 року) Верховний Суд дійшов висновку, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на частини шосту, сьому статті 134 КАС України, якими встановлено право суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, за умови недотримання критеріїв співмірності.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 520/14230/19, від 16 червня 2022 року у справі №380/4759/21

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що: «Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Разом з тим у статті 134 КАС України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 134, 139 КАС), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 134,139 КАС України.

Так відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів вважає розмір витрат на правову допомогу заявлений позивачем у розмірі 8000,00 грн. не є співмірним, оскільки дана адміністративна справи є типовою справою незначної складності.

За своїм предметом та суб`єктним складом відповідача справа відноситься до категорії типових справ, які розглядаються адміністративними судами, а з матеріалів справи вбачається, що її розгляд відбувся у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, здійснення юридичного аналізу матеріалів судової справи № 400/571/24 та рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі № 400/571/24, складання та подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі № 400/571/24 не потребувало значного часу та великого обсягу робіт, оскільки рішення позивачем оскаржено в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а апеляційна скарга частково дублює адміністративний позов.

Як вже зазначалося, згідно з вимогами частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру таких витрат.

У свою чергу, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав клопотання про зменшення розміру таких витрат, а також доказів, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.

Ст.134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч.5 ст.134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.12.2023 року у справі № 380/6904/23.

Також, судом касаційної інстанції, зокрема у постанові від 30.07.2021 року у справі № 560/5990/21 встановлено право іншої сторони подати відповідні заперечення та можливість суду встановити співмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу.

В свою чергу, відповідачем до суду не надано будь-яких клопотань або заяв щодо зменшення витрат на правову допомогу або їх неспівмірності, а суд з урахуванням обов`язку надання оцінки доказам поданим стороною та критеріям співмірності, приходить до висновку, що вимоги про стягнення 8000, 00 витрат на правову допомогу не є співмірним зі складністю справи та можливим об`ємом виконаних фахівцем у галузі права робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та їх обсягом, а тому приходить до висновку, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в суді першої інстанції є 4000 грн.

Отже, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг, за надання правової допомоги під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 4000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 132, 139, 252, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Ухвалити по справі додаткове судове рішення, яким стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020; код за ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень).

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 21 травня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова