Справа № 420/9448/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/9448/23

Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В. Дата і місце ухвалення: 15.12.2023р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 04 квітня 2023 року №356551.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що спірною постановою її незаконно притягнуто до відповідальності за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 грн., оскільки на момент проведення рейдової перевірки вона не була автомобільним перевізником у розумінні ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт». В наданій посадовим особам Уктрансбезпеки товарно-транспортній накладній автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_2 , який є чоловіком ОСОБА_1 та здійснює господарську діяльність з перевезення вантажу. Посилалася позивач і на те, що відповідачем не повідомлено її про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, чим позбавлено можливості надати відповідні пояснення та докази в підтвердження відсутності її вини у вчиненні порушення, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті від 04.04.2023р. №356551 про застосування до ОСОБА_1 , на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», адміністративно-господарського штрафу на суму 17000 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 15.12.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що відсутність у позивача на момент проведення перевірки статусу суб`єкта господарювання не звільняє її від відповідальності за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала вантажні перевезення без документів, передбачених ст.48 Закону. В розумінні ст.1 Закону позивач належить до автомобільних перевізників.

Також, апелянт посилається на необґрунтованість посилань ОСОБА_1 на неповідомлення її про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Зазначає, що повідомлення-запрошення про розгляд справи від 08.03.2023р. було направлено на адресу позивача, зазначену нею у позовній заяві ( АДРЕСА_1 ). Рекомендоване поштове відправлення №945 було повернуто відправнику без вручення його адресату у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що в наданій водієм транспортного засобу товарно-транспортній накладній від 21.02.2023р. №22417746 перевізником зазначено ФОП ОСОБА_2 , однак без ідентифікуючих ознак, реквізитів, що унеможливлювало встановити належного автомобільного перевізника. До того ж, під час проведення перевірки водій транспортного засобу не повідомляв інспекторів про наявність договору найму (оренди) транспортного засобу або іншого договору, що встановлює правові підстави для користування і/або розпорядження транспортним засобом, в також не надав документів для встановлення іншого перевізника.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу тягача DAF TE 95 XF DAF CF 85.410, номерний знак НОМЕР_3 , та причепу Fruehauf TF 34CZ, номерний знак НОМЕР_4 .

22.02.2023р. посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області, на підставі направлення на перевірку, проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки складено акт від 22.02.2023р. №352866, в якому зафіксовано, що водій ОСОБА_2 здійснював вантажні перевезення згідно ТТН №22417746 від 21.02.2023р. Під час проведення перевірки встановлено, що транспортний засіб обладнано перевіреним та адаптованим аналоговим тахографом, у водія ОСОБА_2 відсутні тахокарти за 29.01.2023, 30.01.2023, 04.02.2023, 05.02.2023, 06.02.2023, 07.02.2023, 08.02.2023, 09.02.2023, 10.02,2023, 11.02.2023, 12.02.2023, 14.02.2023, 15.02.2023, 16.02.2023, 18.02.2023, 19.02.2023, 20.02.2023, а також бланки підтвердження діяльності водія, відповідальність за що передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону).

Водій транспортного засобу з актом ознайомився, надав пояснення, що не згоден з порушеннями, та підписав акт.

Акт перевірки від 22.02.2023р. №352866 направлено до відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті.

08.03.2023р. відділ державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі надіслав ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) запрошення на розгляд 04.04.2023р. справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідне поштове відправлення повернулося до Відділу без вручення його адресату із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

04.04.2023р. відділом державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі винесено постанову №356551 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачене абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови ОСОБА_1 оскаржила її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та скасовуючи спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, виходив з того, що положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовуються виключно до автомобільного перевізника, яким у даному випадку згідно відомостей ТТН №22417746 від 21.02.2023р. є ФОП ОСОБА_2 . За висновками суду, неправильне визначення Укртрансбезпекою дійсного автомобільного перевізника та застосування адміністративної відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт до особи, яка не здійснювала спірного автомобільного перевезення, є самостійною підставою для висновку про протиправність спірної постанови та її скасування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частинами 14, 17 статті 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт. визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою КМУ №1567 від 08.11.2006р. (далі Порядок №1567).

Пунктом 2 Порядку №1567 визначено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Пунктом 14 Порядку №1567 обумовлено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 15 Порядку №1567 обумовлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених ст.ст.39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно частин 1 та 2 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідальність за вказаною нормою несуть автомобільні перевізники.

Згідно ст.1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

У постанові від 14 грудня 2023 року у справі №140/6000/22 Верховний Суд зазначив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу. У тій самій постанові зазначено також, що першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, та в кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять інформацію щодо предмета перевірки, зокрема про автомобільного перевізника.

Сторонами у справі не заперечується, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу DAF TE 95 XF DAF CF 85.410, номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом Fruehauf TF 34CZ, номерний знак НОМЕР_4 , водієм ОСОБА_2 надано посадовій особі Уктрансбезпеки товарно-транспортну накладну №22417746 від 21.02.2023р., згідно якої перевізником є ФОП ОСОБА_2 .

Про вказану обставину зазначено, також, в акті перевірки №352866 від 22.02.2023р. Отже, працівники Укртрансбезпеки були поінформовані про фактичного автомобільного перевізника.

Відповідно до ст.ст. 908, 909 Цивільного кодексу, перевезення вантажу, здійснюється за договором перевезення. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Водночас, ст.50 Закону «Про автомобільний транспорт» передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Стаття 48 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачає, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568) затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Згідно з розділом 1 Правил №363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, відомості щодо перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки. Під час руху основним і єдиним юридичним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є товарно-транспортна накладна. Цей документ використовується для внутрішніх перевезень в межах України.

У постанові від 22.02.2024р. по справі №520/4486/23 Верховний Суд зазначив, що відомості щодо перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки, оскільки під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є товарно-транспортна накладна, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України.

Таким чином, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника.

Що ж до посилань апелянта на те, що позивачем, як власником транспортного засобу, не надано жодного доказу в підтвердження того, що транспортний засіб було передано в користування іншому перевізнику, у даному випадку ФОП ОСОБА_2 , то колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.07.2023р. по справі №560/514/22.

Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд погодився з доводами Укртрансбезпеки про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. При цьому, суд зазначив, що на місці здійснення габаритно-вагового контролю водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону №2344-III). Колегія суддів не заперечує того, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону №2344-III. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

На важливості такого етапу процедури реалізації повноважень Укртрансбезпеки з притягнення суб`єктів господарської діяльності до відповідальності, передбаченої частиною першою статті 60 Закону №2344-III, як розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по суті з метою з`ясування дійсних обставин вчинення правопорушення, встановлення належної винної особи (автомобільного перевізника) та притягнення її до відповідальності у випадку винних дій/бездіяльності, наголошував Верховний Суд у постанові від 07.12.2023р. у справі №620/18215/21.

Таким чином, відповідач під час належного розгляду по суті справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт зобов`язаний був установити особу автомобільного перевізника, яка має нести відповідальність за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», чого не здійснив.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, транспортними засобами, належними позивачу, користується її чоловік ОСОБА_2 , який є зареєстрованим як фізична особа-підприємець.

Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_2 є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41).

Фактично ФОП ОСОБА_2 здійснювалось перевезення вантажу по товарно-транспортній накладній від 21.02.2023р. №22417746, як перевізником, так і водієм.

Посадова особа контролюючого органу, застосовуючи до позивача адміністративно-господарський штраф за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, не встановила правовий статус ФОП ОСОБА_2 , відомості про якого, як автомобільного перевізника, зазначені в наданій водієм товарно-транспортній накладній, не запросила його на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, обмежившись застосуванням адміністративної відповідальності до власника транспортного засобу.

Колегія суддів враховує, що встановлення належного перевізника при вирішенні питання про накладення адміністративно-господарського штрафу є повноваженням саме посадових осіб Укртрансбезпеки, на яку, в силу положень частини другої статті 77 КАС України, покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих нею рішень.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що відсутність у позивача на момент проведення перевірки статусу суб`єкта господарювання не звільняє її від відповідальності за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки наявність/відсутність у позивача статусу ФОП не було підставою для задоволення її позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 , а тому підстав для задоволення скарги відповідача колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів. -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 травня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук