Справа № 500/806/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/806/24

07 травня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні зі служби в поліції позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної основної відпустки (76 днів), невикористані ним дні додаткової щорічної відпустки (16 днів), невикористані ним дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (28 днів).

Однак, відповідачем протиправно не було виплачено позивачу таку грошову компенсацію під час звільнення, чим порушено права позивача та допущено протиправну бездіяльність.

Ухвалою суду від 14.02.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач Головне управління Національної поліції в Луганській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через електронний суд із відповідними письмовими доказами 28.02.2024 року. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235, затверджено, «Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції».

Абзацом 2 п. 10 розділу III, вищезазначеного наказу визначено, що в наказі про звільнення, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року.

ОСОБА_1 звільнено з 05.05.2023 наказом ГУНП в Луганській області від 27.04.2023 № 95 о/с.

В наказі від 27.04.2023 № 95 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції зазначається, «... з виплатою компенсації за невикористану у році звільнення відпустку у кількості 12 діб.»

Позивач був ознайомлений з наказом про звільнення 05.05.2023 року про що свідчить розписка ОСОБА_1 на копії з витягу з наказу.

Спірні правовідносини фактично виникли з приводу невиплати позивачу під час звільнення компенсації за дні щорічної основної відпустки за 2016 рік, за 2018 рік, за 2021 рік у кількості 76 днів та невикористані дні додаткової відпустки за 2019 рік, 2021 рік, за 2022 рік, за 2023 рік у кількості 16 днів.

При цьому єдиним юридичним документом, у якому повинна була визначена кількість днів невикористаної відпустки, яка підлягає компенсації є наказ ГУНП в Луганській області від 27.04.2023 № 95 о/с.

Позивач наказ ГУНП в Луганській області від 27.04.2023 № 95 о/с про своє звільнення не оскаржував, відтак, даний наказ є чинним та продовжує встановлювати для позивача спірні юридичні наслідки, а отже визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Луганській області щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2016 рік, за 2018 рік, за 2021 рік у кількості 76 днів та невикористані дні додаткової відпустки за 2019 рік, 2021 рік, за 2022 рік, за 2023 рік у кількості 16 днів є передчасними за відсутності визнання судом протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Таким чином, до поки наказ ГУНП в Луганській області від 27.04.2023 № 95 о/с, який є єдиним індивідуальним актом, що порушує, на думку Позивача, його права, свободи та інтереси, не буде визнаний судом протиправним та скасований в частині окремих положень, зокрема в частині встановлення кількості днів невикористаної відпустки які підлягають компенсації, а тому у відповідача відсутній обов`язок нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за дні невикористаної відпустки за щорічну основну відпустку за 2016 рік, за 2018 рік, за 2021 рік у кількості 76 днів та невикористані дні додаткової відпустки за 2019 рік, 2021 рік, за 2022 рік, за 2023 рік у кількості 16 днів.

При цьому як зазначалося вище у відповідності до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС від 06.04.2016 № 260, відповідно до якого за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Згідно абзацу 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 (в редакції на час звільнення позивача) було визначено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Згідно довідки УКЗ від 20.02.2024 № 490/111/19-2024 розрахунок днів невикористаних відпусток ОСОБА_1 на день звільнення станом на 05.05.2023 складається: 30 діб (основної відпустки станом на 31.12.2023) + 5 діб ( за вислугу років станом на день звільнення) = 35 діб.

35 діб ( кількість днів основної відпустки та додаткової відпустки за вислугу років) : 12 (місяців в році) х 4 (повні відпрацьовані місяці) = 12 (кількість діб, які підлягають компенсації).

Згідно з наказу ГУНП в Луганській області від 27.04.2023 № 95 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції у якому зазначено, «... з виплатою компенсації за невикористану у році звільнення відпустку у кількості 12 діб.»

Відповідно до довідки УФЗБО від 01.05.2023 № 129 позивача було ознайомлено з усіма виплатами, які йому належать при звільненні, при цьому у графі «складові остаточного розрахунку» ОСОБА_1 при звільненні нарахована компенсація за невикористану у році звільнення відпустку у сумі 10042,00 грн.

Платіжною інструкцією від 09.05.2023 № 993 за списком № 173, 11.05.2023 з позивачем був проведений остаточний розрахунок при звільненні у розмірі 17338,92 грн.

Таким чином позивачу за невикористану частину відпустки за 2023 рік була здійсненна компенсація, з урахування пропорційності відпрацьованого часу.

Отже, вимога щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2016 рік, за 2018 рік, за 2021 рік у кількості 76 днів та невикористані дні додаткової відпустки за 2019 рік, 2021 рік, за 2022 рік, за 2023 рік у кількості 16 днів є необґрунтованою та безпідставною.

Виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про відпустки» не передбачена.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2018 року у справі № 750/9956/17 зазначено, що «Статтею 77-2 КЗпП України та пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» передбачено надання учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Вона надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто незалежно від стажу роботи. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не можна перенести на наступний календарний рік, не можна подовжити у разі хвороби працівника та не можна ділити на частини».

На підставі викладеного представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Представником відповідача через електронний суд надіслано заяву про залишення позову без розгляду.

Представником позивача 25.03.2024 надіслано на поштову адресу суду письмові пояснення.

Представником відповідача 05.04.2024 року через електронний суд надіслано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 15.04.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в поліції (міліції) з 13.02.2015р. по 05.05.2023р., та був звільнений зі служби в поліції на підставі п.2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу.

Під час проходження служби в поліції (міліції), ОСОБА_1 , займав наступні посади:

1) з 13.02.2015р. по 16.06.2015р. - міліціонер взводу №2 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ - 1» ГУМВС України в Луганській області, Наказ ГУМВС №77 о/с від 03.03.2015р.;

2) з 16.06.2015р. по 06.11.2015р. - міліціонер відділення №2 взводу № 1 оперативної роти батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУМВС України в Луганській області, Наказ ГУМВС №194 о/с від 16.06.2015р.;

06.11.2015р. - звільнений з ОВС за п.63 «к» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом в ОВС, Наказ ГУМВС №399 о/с від 06.11.2015р.

3) з 07.11.2015р. по 26.12.2016р. - поліцейський батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області, Наказ ГУНП №8 о/с від 07.11.2015р.;

4) з 26.12.2016р. по 17.06.2022р. - поліцейський-водій автотранспортного взводу батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області, Наказ ГУНП №884 о/с від 26.12.2016р.;

5) з 17.06.2022р. по 05.05.2023р. - інженер відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області, Наказ ГУНП №240 о/с від 11.06.2022р.

Так, під час проходження ОСОБА_1 служби в поліції та відповідно під час звільнення зі служби в поліції, посадовими особами ГУНП в Луганській області було порушено його права на грошову компенсацію за невикористанні щорічні основні відпустки, за невикористанні додаткові щорічні відпустки та за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій.

Щодо грошової компенсації за невикористання щорічної основної відпустки та щорічної додаткової відпустки, то суд зазначає наступне.

Так, у відповідь на адвокатський запит, посадовими особами в ГУНП в Луганській області було надано копії наказів про надання ОСОБА_1 щорічної відпустки:

1. Наказ №789 о/с від 11.11.2016р. про надання частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік - у кількості 20 діб, з 01.11 по 20.11.2016р., залишок відпустки складає 10 діб;

2. Наказ №459 о/с від 30.06.2017р. про надання щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2017 рік - у кількості 31 доба, з 28.06 по 28.07.2017р., залишок відпустки складає 0 діб;

3. Наказ №302 о/с від 20.07.2018р. про надання частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік - у кількості 20 діб, з 23.07 по 11.08.2018р., залишок відпустки складає 10 діб;

4. Наказ №618 о/с від 26.07.2019р. про надання частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік - у кількості 20 діб, з 01.08 по 20.08.2019р., залишок основної відпустки складає 10 діб; залишок додаткової відпустки складає 02 доби;

5. Наказ №804 о/с від 24.07.2020р. про надання залишку щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік - у кількості 10 діб, з 21.07 по 30.07.2020р., залишок основної відпустки складає 0 діб; залишок додаткової відпустки складає 01 доба;

6. Наказ №1400 о/с від 30.11.2020р. про надання частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік - у кількості 11 діб, з 17.12 по 27.12.2020р., залишок основної відпустки складає 20 діб; залишок додаткової відпустки складає 0 діб;

7. Наказ №258 о/с від 07.07.2021р. про надання залишку щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік - у кількості 20 діб, з 22.07 по 10.08.2021р., залишок основної відпустки складає 0 діб; залишок додаткової відпустки складає 0 діб;

8. Наказ №326 о/с від 01.09.2021р. про надання частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік - у кількості 10 діб, з 30.09 по 09.10.2021р., залишок основної відпустки складає 20 діб; залишок додаткової відпустки складає 04 доби;

9. Наказ №415 о/с від 19.12.2022р. про надання частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік - у кількості 12 діб, з 29.12.2022р. по 09.01.2023р., залишок основної відпустки складає 08 діб; залишок додаткової відпустки складає 04 доби.

Тобто, проаналізувавши надану Головним управління Національної поліції в Луганській області інформацію, а саме копії наказів про надання щорічних чергових відпусток позивачу, та проаналізувавши їх на предмет відповідності статті 93 Закону України «Про Національну поліцію України» вбачається наступне:

у 2016 році, позивачу було надано 20 діб щорічної відпустки, із залишком 10 діб, які в подальшому не були компенсовані, а тому за 2016 рік не компенсовано - 10 діб;

у 2017 році, позивачу було надано 31 доба щорічної відпустки, без залишку діб для компенсації;

у 2018 році, позивачу було надано 20 діб щорічної відпустки, із залишком 10 діб, які в подальшому не були компенсовані, а тому за 2018 рік не компенсовано - 10 діб;

у 2019 році, позивачу було надано 20 діб щорічної відпустки, та у 2020 році було компенсовано залишок у кількості 10 діб щорічної відпустки;

у 2020 році, позивачу було надано 11 діб щорічної відпустки, та у 2020 році було компенсовано залишок у кількості 20 діб щорічної відпустки;

у 2021 році, позивачу було надано 10 діб щорічної відпустки, та у 2021 році було компенсовано залишок у кількості 12 діб щорічної відпустки, із залишком 8 діб, які в подальшому не були компенсовані, а тому за 2021 рік не компенсовано - 8 діб;

у 2022 році, позивачу не було надано щорічної відпустки, тобто залишок некомпенсованої відпустки за 2022 рік становить 30 діб (наказ також надано не було);

у 2023 році, позивачу не було надано щорічної відпустки, однак у наказі про звільнення ОСОБА_1 , зі служби в поліції від 27.04.2023р. №95 о/с, вказано про виплату компенсації за невикористану у році звільнення відпустку у кількості 12 діб, тобто, із ненаданням у 2023 році щорічної відпустки та не здійснення компенсації щорічної відпустки за 18 діб.

З огляду на що, загальна кількість днів некомпенсованої щорічної відпустки складає 76 днів.

Окрім того, по додатковим відпусткам, ГУНП в Луганській області було надано наступні накази:

1. Наказ №804 о/с від 24.07.2020р. про надання щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік - у кількості 01 доби, з 31.07.2020р., залишок основної відпустки складає 0 діб, залишок додаткової відпустки складає 0 діб;

2. Наказ №804 о/с від 24.07.2020р. про надання щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік - у кількості 02 доби, з 01.08 по 02.08.2020р., залишок основної відпустки складає 30 діб, залишок додаткової відпустки складає 0 діб;

3. Наказ №1400 о/с від 30.11.2020р. про надання щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік - у кількості 01 доби, з 16.12.2020р., залишок основної відпустки складає 30 діб, залишок додаткової відпустки складає 0 діб.

Тобто, проаналізувавши надану Головним управління Національної поліції в Луганській області інформацію, а сама копії наказів про надання щорічних додаткових відпусток позивачу, та проаналізувавши їх на предмет відповідності частині 3 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію України» (За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів) вбачається наступне:

- Наказом №618 о/с від 26.07.2019р. встановлено, що залишок додаткової відпустки складає 02 доби, але Наказом №804 о/с від 24.07.2020р. позивачу було надано лише 01 добу додаткової відпустки, тобто не компенсовано 01 добу за 2019 рік;

- Наказом №804 о/с від 24.07.2020р. надано додаткової відпустки за 2020 рік 02 доби, а Наказом №1400 о/с від 30.11.2020р. надано ще 1 добу додаткової відпустки за 2020 рік, тобто повністю компенсовано 03 доби додаткової щорічної відпустки за 2020 рік;

- Наказом №326 о/с від 01.09.2021р. та Наказом №415 о/с від 19.12.2022р. визначено, що залишок додаткової відпустки складає 04 доби, але в подальшому жодним наказом дні даної невикористаної додаткової щорічної відпустки не компенсовано, а тому не компенсовано 04 доби за 2021 рік;

- у 2022 році та у 2023 році позивачу взагалі не було встановлено надання додаткової щорічної відпустки, а тому за 2022 рік не компенсовано - 05 діб, а за 2023 рік не компенсовано - 06 діб.

Тобто, загальна кількість днів некомпенсованої додаткової відпустки складає 16 днів.

Згідно абзаців сьомого та восьмого пункту 8 розділу III Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Щодо грошової компенсації за невикористання щорічної додаткової відпустки як учасника бойових дій, суд зазначає наступне.

Так, відповідачем на адвокатський запит було надано наступні копії наказів:

1. Наказ №881 о/с від 18.12.2017р. про надання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2017 рік, у кількості 14 днів з 22.12.2017р. по 04.01.2018р.;

2. Наказ №381 о/с від 13.05.2019р. про надання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2019 рік, у кількості 14 днів з 21.05 по 03.06.2019р.;

3. Наказ №1400 о/с від 30.11.2020р. про надання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2020 рік, у кількості 14 днів з 02.12 по 15.12.2020р.;

4. Наказ №440 о/с від 30.11.2021р. про надання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021 рік, у кількості 14 днів з 06.12 по 19.12.2021р.;

5. Наказ №90 о/с від 21.04.2023р. про надання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2023 рік, у кількості 14 днів з 21.04 по 04.05.2023р.

Тобто, проаналізувавши надані накази, вбачається, що загальна кількість днів некомпенсованої додаткової відпустки як учаснику бойових дій складає 42 дня, а саме: за 2016 рік - 14 днів; за 2018 рік - 14 днів; за 2022 рік - 14 днів.

Так, при звільненні зі служби в поліції позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної основної відпустки (76 днів), невикористані ним дні додаткової щорічної відпустки (16 днів), невикористані ним дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (28 днів).

Однак, відповідачем протиправно не було виплачено позивачу таку грошову компенсацію під час звільнення, чим порушено права позивача та допущено протиправну бездіяльність. Не погодившись із такою бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон «Про відпустки» (далі - Закон) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров 'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно статті 4 Закону установлюються такі види відпусток:

1) щорічні відпустки:

основна відпустка (стаття 6 цього Закону);

додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону);

додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи (стаття 19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи (частина перша статті 24 Закону).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно- правовими актами (стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувані), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно абзаців сьомого та восьмого пункту 8 розділу III Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Так, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, вбачається, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в постановах від 19.01.2021 року по справі № 160/10875/19, від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20 та від 11.11.2021 у справі № 360/1874/20, що враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права.

Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII.

Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки, яким є Закон №504/96-ВР, та який в свою чергу, серед інших видів, передбачає такий вид додаткової відпустки як додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік як учаснику бойових дій (стаття 16-2 Закону №504/96-ВР).

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII.

Відтак, суд вважає, що відновленням порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2016 рік, за 2018 рік, за 2021 рік, за 2022 рік, за 2023 рік у кількості 76 днів та невикористані дні додаткової відпустки за 2019 рік, 2021 рік, за 2022 рік, за 2023 рік у кількості 16 днів, а також за невикористані дні невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік, за 2018 рік та за 2022 рік у загальній кількості 42 дня.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції України в Луганській області щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2016 рік, за 2018 рік, за 2021 рік, за 2022 рік, за 2023 рік у кількості 76 днів та невикористані дні додаткової відпустки за 2019 рік, 2021 рік, за 2022 рік, за 2023 рік у кількості 16 днів.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2016 рік, за 2018 рік, за 2021 рік, за 2022 рік, за 2023 рік у кількості 76 днів та невикористані дні додаткової відпустки за 2019 рік, за 2021 рік, за 2022 рік, за 2023 рік у кількості 16 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 27.04.2023 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції України в Луганській області щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік, за 2018 рік та за 2022 рік у загальній кількості 42 дня.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік, за 2018 рік та за 2022 рік у загальній кількості 42 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 27.04.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 09 травня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Національної поліції в Луганській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Філософська, 39А,м. Дніпро,Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49006 код ЄДРПОУ/РНОКПП 40108845).

Головуючий суддя Подлісна І.М.