Справа № 260/7689/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/7689/23 пров. № А/857/3231/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі № 260/7689/23 за адміністративним позовом Національної академії внутрішніх справ України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі,

суддя (судді) в суді першої інстанції Рейті С.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

Національна академія внутрішніх справ (далі також НАВС, позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , відповідач), в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь НАВС 107 635,11 грн для відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Позов обґрунтовує тим, що наказом ректора НАВС від 23.07.2017 року № 114о/с ОСОБА_1 з 14.08.2017 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС. Вказує, що курсанти вищих навчальних закладів МВС України проходять підготовку на підставі Контракту про здобуття освіти. Обов`язок укладення Контракту про здобуття освіти у ВНЗ які здійснюють підготовку поліцейських передбачено наказом МВС від 01.03.2017 року № 173 Про затвердження Типової форми Контракту про здобуття освіти у ВНЗ із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Контракт). Відповідно до умов Контракту, відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в Національній поліції а у разі відмови - відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі. Звертає увагу, що після закінчення навчання, відповідно до наказу НАВС від 05.07.2021 року № 689 відповідачу видано диплом бакалавра, однак 05.08.2023 року на адресу НАВС надійшло повідомлення про те, що наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 24.07.2023 року № 136 о/с відповідача звільнено зі служби до відпрацювання трирічного терміну після закінчення навчання. За таких умов, відповідно з Пунктом 3 Розділу II Контракту, відповідач зобов`язаний, у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати МВС України в особі Виконавця витрати, пов`язані з утриманням у ВНЗ, відповідно до п. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідача з сумою витрат ознайомлено та поінформовано про необхідність її відшкодування, однак сума витрат у встановлений строк добровільно не відшкодована.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга. Доводи апеляційної скарги апелянт обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції норми матеріального права, що привело до порушення в свою чергу норми процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог НАВС лише з формальних підстав неподання до суду Контракту, який було втрачено під час пересилання. Вказує, що якщо припустити, що Контрак на підготовку не був укладений, то з моменту зарахування відповідача на навчання і прибуття до місце проходження служби після випуску відповідач вчинив всі необхідні дії спрямовані на встановлення відносин щодо підготовки в НАВС та отримання вищої освіти, а саме виконав умови Контракту на вимоги освітньої програми для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра, прийняв виконання умов Контракту зі сторони НАВС, отримав грошове, харчове та речове забезпечення, проживав у гуртожитку НАВС, отримуючи комунальні послуги, а також отримав диплом НАВС про вищу освіту. Звертає увагу що вчинення даних дій прирівнюється до виконання умов Контракту. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 23.07.2017 року № 114 о/с ОСОБА_1 з 14.08.2017 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС.

Курсанти вищих навчальних закладів МВС України проходять підготовку на підставі Контракту про здобуття освіти. Обов`язок укладення Контракту про здобуття освіти у ВНЗ які здійснюють підготовку поліцейських передбачено наказом МВС від 01.03.2017 року № 173 Про затвердження Типової форми Контракту про здобуття освіти у ВНЗ із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Контракт).

Відповідно до умов Контракту, відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в Національній поліції а у разі відмови - відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі.

Під час проходження підготовки, відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Відповідно до Контракту, відповідач проходив в НАВС підготовку за державним замовленням на денній формі навчання здобувача вищої освіти бакалавра, і зобов`язався після закінчення навчання прибути до місця призначення та приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою.

Після закінчення навчання, відповідно до наказу НАВС від 05.07.2021 року № 689 відповідачу видано диплом бакалавра.

05.08.2023 року на адресу НАВС надійшло повідомлення про те, що наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 24.07.2023 року № 136 о/с відповідача звільнено зі служби до відпрацювання трирічного терміну після закінчення навчання. За таких умов, відповідно з Пунктом 3 Розділу II Контракту, відповідач зобов`язаний, у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати МВС України в особі Виконавця витрати, пов`язані з утриманням у ВНЗ, відповідно до п. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідача з сумою витрат ознайомлено та поінформовано про необхідність її відшкодування, однак сума витрат добровільно не відшкодована.

Зважаючи на те, що відповідачем добровільно не відшкодовано витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки НАВС не надано суду Контракт про здобуття освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, що укладений між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_1 , то заявлені позовні вимоги, що мотивовані не виконанням відповідачем вимог Контракту в частині відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі не підлягають задоволеню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

За правилами ч.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року № 261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України (далі по тексту - Порядок № 261), який набрав чинності 20.04.2017 року та був дійсним на час звільнення відповідача із поліції.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 261 цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, в тому числі: звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Типову форму контракту затверджує МВС.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.

На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Суд першої інстанції встановив, що до позовної заяви позивачем не було долучено Контракт про здобуття освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, що укладений між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_1 , оскільки позивачем зазначено, що контракт, що укладений між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_1 було вкладено у трьох примірниках та направлено до ГУ НП в Закарпатській області для підписання, як стороні за контрактом. Після підписання контракту зі сторони ГУ НП у Закарпатській області, два примірники контракту (для НАВС та відповідача) повинні були повернуті на адресу НАВС, однак, примірники зазначеного контракту на адресу НАВС не надходили.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.11.2023 року було витребувано у Головного управління Національної поліції у Закарпатській області Контракт про здобуття освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, що укладений між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_1 , однак 14.12.2023 року від ГУ НП в Закарпатській області на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла відповідь про відсутність в архівній особовій справі ОСОБА_1 контракту про здобуття освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач на обгрунтування своїх позовних вимог надіслав до суду першої інстанції одним із додатків до позовної заяви аркуш паперу під назвою «Типова форма контракту», який не відповідає вимогам ст. 207 Цивільного кодексу України, оскільки правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, у повноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Апеляційний суд робить висновок, що на підставі «Типової форми контракту» у позивача відсутні законні підстави заявляти будь-які вимоги, пов`язані із виконанням умов Контракту. При цьому, колегія суддів наголошує, що заявлені позовні вимоги мотивовані не виконанням відповідачем вимог Контракту в частині відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Так, у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі № 260/7689/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 20.05.24