Справа № 759/1011/24
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 759/1011/24 Суддя першої інстанції: Бабич Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.,

при секретарі - Левкович А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта Якименка Олександра Володимировича , Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до старшого лейтенанта Якименка Олександра Володимировича (далі - Відповідач-1, Старший лейтенант), Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач-2, ДПП), в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №030181 від 08.01.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України;

- закрити провадження по справі відповідно до п. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 293 КпАП України через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12.03.2024 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи документами та відеозаписом підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а також дотримання працівником поліції порядку і процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, судом не було надано оцінки всім доводам позовної заяви, оскільки суд обмежився лише посиланням на відеоматеріали, із змістом яких Позивач не був обізнаний, по-друге, судом не врахував того, що ОСОБА_1 не порушував Правила дорожнього руху, на червоне світло рух не здійснював, а матеріали справи не містять замірів, схеми вулиці із дорожньою розміткою.

Після усунення визначених в ухвалі від 21.03.2024 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 09.05.2024.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2024 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.05.2024.

У судовому засіданні Позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній доводів і підстав, а також з урахуванням додаткових пояснень.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення Позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Якименком О.В. складено 08.01.2024 постанову серії БАД №030181 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 16-17; далі - оскаржувана постанова), якою до ОСОБА_1 за порушення п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України застосовано передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало те, що 08.01.2024 о 12:29 автомобіль «Honda Accord», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », яким керував Позивач, за адресою: м. Біла Церква, вул. Героїв Маріуполя, 1, здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 9, 245, 254, 252, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України), ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на підтвердження належними і допустимими доказами факту порушення Позивачем ПДР України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу України проїзд на заборонний сигнал світлофора тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пп. «е» п. 8.7.3 Правил сигнали світлофора мають такі значення - червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Викладене свідчить, що рух транспортних засобів у разі ввімкнення червоного сигналу світлофора забороняється.

Матеріали справи, зокрема, відеозапис на DVD-диску (а.с. 45), свідчить, що автомобіль «Honda Accord», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », яким керував ОСОБА_1 , здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора шляхом повороту праворуч, при цьому попередньо пригальмувавши, водночас продовживши рух.

Викладене, на переконання судової колегії, дає підстави безумовно погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 122 КпАП України.

Посилання Апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано, що наданий до матеріалів справи відеозапис на адресу Позивача не направлявся, а відтак є недопустимим доказом, судова колегія оцінює критично.

Відповідно до ч. 9 ст. 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідач-2 надав докази на диску, тобто в електронній формі, а тому не повинен був завчасно надсилати їх Позивачу.

Указаний висновок відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 18.11.2021 у справі №0540/7665/18-а.

Аргументи апеляційної скарги про те, що файли, що містяться на диску, ймовірно є штучно створеним доказом, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі твердження Позивача є виключно припущенням і жодними належними і допустимими доказами не підтверджуються, а дата запису на оптичний носій відео помилково ототожнюється Апелянтом з датою створення такого відео.

Доводи Апелянта на необхідність врахування позиції Верховного Суду у постанові від 06.09.2019 у справі №161/12369/17 судова колегія оцінює критично, оскільки обставини справи, яка була предметом перегляду судом касаційної інстанції, є відмінними від обставин справи №759/1011/24, адже стосуються питання фіксації порушення знаку «Зупинку заборонено». Відтак твердження ОСОБА_1 з посиланням на вказане рішення Верховного Суду про необхідність проведення замірів, визначення схеми організації дорожнього руху є безпідставним.

З приводу твердження Позивача у додаткових поясненнях до апеляційної скарги про те, що бодікамера №477298 не перебуває на обліку у Відповідача, колегія суддів зазначає таке.

Як свідчить додані до додаткових пояснень документи, відповідь на інформаційний запит щодо надання формації про прізвище, ім`я та по батькові і спеціального звання інспектора, який використовував 08.01.2024 нагрудну камеру №477298 (а.с. 73) була надана Управлінням патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції листом від 27.03.2024 №92-зі/41/11/14/02-2024 (а.с. 74), в якому зазначено, що такий портативний нагрудний реєстратор не перебуває на обліку в Управлінні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що інспектор поліції Якименко О.В. (або Роменко, як помилково зазначив ОСОБА_1 у позовній заяві) станом на 08.01.2024 проходив службу в Управлінні патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції. Отже, відомості Управління патрульної поліції у м. Києві щодо відсутності у нього на обліку портативного нагрудного реєстратора №477298 жодним чином не спростовують факт його використання Відповідачем-1 у день вчинення Позивачем адміністративного правопорушення.

Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, автомобіль «Honda Accord», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », яким керував Позивач, за адресою: м. Біла Церква, вул. Героїв Маріуполя, 1, здійснив 08.01.2024 проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові, в якій до того ж вказано, що до неї додаються записи із бодікамери та відеореєстратора, зміст яких було досліджено вище.

Викладеним спростовується посилання Апелянта на те, що поліцейським не було належним чином задокументовано і доведено факту вчинення Позивачем адміністративного правопорушення.

З приводу посилання Позивача на відсутність у матеріалах справи доказів направлення йому відзиву на позов, що взагалі унеможливлювало суд його враховувати, колегія суддів зауважує, що, по-перше, докази направлення відзиву було додано до нього (а.с. 38), по-друге, Позивач або його представник не були позбавлені можливості ознайомитися з матеріалами справи протягом більше місяця з моменту надходження відзиву до суду 29.01.2024 і до дня прийняття рішення у справі 12.03.2024, адже про його існування дізналися або повинні були дізнатися з моменту його реєстрації в діловодстві суду та відображення в підсистемі «Електронний суд». У зв`язку з викладеним судова колегія вважає безпідставним твердження Апелянта про неможливість врахування судом першої інстанції відзиву на позов, поданого представником Відповідачів.

Щодо аргументів Апелянта на порушення Відповідачем-1 права Позивача на правову допомогу, а також порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, судовою колегією оцінюється критично з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що Старшим лейтенантом поліції було роз`яснено Позивачу, зокрема, право оскарження у судовому порядку рішень та дій працівників поліції, яким останній і скористався. Будь-яких клопотань у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі щодо отримання правової допомоги, ОСОБА_1 не заявляв.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Положеннями КпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена за місцем вчинення правопорушення, що відповідає приписам ч. 4 ст. 258 КпАП України.

У розрізі наведеного судова колегія зауважує, що Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки як вже було підкреслено вище, Позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин судова колегія вважає, що докази порушення Відповідачем-1 процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, а тому висновки суду першої інстанції щодо дотримання останнім вимог КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, що, з огляду на встановлені вище фактичні обставини, свідчить про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню.

Помилкове зазначення у спірній постанові підпункту «є» ПДР України замість підпункту «е», на переконання судової колегії, не може бути підставою для її скасування, оскільки після зупинки транспортного засобу Старшим лейтенантом було чітко роз`яснено причини зупинки - проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора, а у подальшому продемонстровано ОСОБА_1 відеозапис із фіксацією вчинення ним правопорушення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено та підписано 21 травня 2024 року.