Справа № 120/18891/23
Суддя: Мойсюк М.І
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/18891/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач - Мойсюк М.І

16 травня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мойсюка М.І

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвина Д.С.,

представника позивача - Ліханової О.В.

представників відповідачів - Покорук Н.М., Малая В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної податкової служби України (далі- ДПС України, відповідач 1), Головного управління державної податкової служби у Вінницькій області (далі-ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач 2), в якому просив:

-визнати протиправними і скасувати накази Державної податкової служби України від 20 листопада 2023 року № 1472-0 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »., Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20 листопада 2023 року № 494-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »;

-поновити на державній службі на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області;

-стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21 листопада 2023 року по день прийняття судового рішення, а також судові витрати.

Посилався на те, що з 25 грудня 2002 року працював на різних посадах в органах державної податкової служби України. Наказом Голови ДПС України від 26 жовтня 2021 року № 2130-о був призначений на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області. Оскаржуваним наказом ДПС України від 20 листопада 2023 рок №1472-о припинена державна служба та звільнений ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, згідно з п. 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", а наказом Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20 листопада 2023 року №494-о позивачу оголошений наказ ДПС України від 20 листопада 2023 року № 1472-0 та проведено розрахунок.

Позивач вважає зазначені накази такими, що суперечать чинному законодавству України та порушують його право на працю, передбачене статтею 43 Конституції України, а тому посилаючись на ці обставини просив про задоволення позову.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року позов задоволено, визнано протиправними і скасовано накази Державної податкової служби України від 20 листопада 2023 року № 1472-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20 листопада 2023 року № 494-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».

ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області з 21 листопада 2023 року та стягнуто з цього відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 листопада 2023 року до 27 лютого 2024 року у розмірі 62286,17 гривень, з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Також стягнуто на користь позивача з обох відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 5000 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

Допущено до негайного виконання рішення суду, в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

В апеляційній скарзі Державна податкова служба України, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції дійсних обставин справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати та відмовити у позові.

Зокрема вважає, що підставою для прийняття оскаржуваних наказів стало скорочення посади державної служби, внаслідок зміни структури/штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців. Ключовим при вирішенні питання звільнення працівника зазначеного рангу вважає дискреційним правом суб`єкта владних повноважень

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції дійсних обставин справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати та відмовити у позові.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, зокрема, дійсні обставини скорочення посади державної служби, внаслідок зміни структури/штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців. В ході вивільнення працівника цей відповідач виконав обов`язок, встановлений нормами чинного законодавства, щодо пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, однак позивач не погодився на переведення на запропоновану посаду та не скористався наданим йому законодавством правом, гарантованим статтею 2 КЗпП України, про залишення на роботі і переведення його на іншу посаду.

У відзиві на апеляційні скарги представник позивача адвокат Ліханова О.В. вважаючи, що суд першої інстанції встановив дійсні обставини справи та правильно застосував норми матеріального і процесуального права просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду-без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції встановив і правильно виходив з того, що рішення відповідачів про звільнення позивача з роботи не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 призначений на посаду державного податкового інспектора відділу документальних перевірок базових галузей управління податкового аудиту та валютного контролю в ДПІ у м. Вінниці та до 20.11.2023 працював на різних посадах органів ДПС.

25.12.2002 року прийняв Присягу державного службовця.

Наказом Голови ДПС України від 20.10.2021 року № 2130-о ОСОБА_1 з 26.10.2021 року призначений на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області в порядку переведення.

З матеріалів справи також вбачається, що 27.06.2022 року наказом ГУ ДПС у Вінницькій області № 166 було введено в дію організаційну структуру, затверджену 29.04.2022 року Державною податковою службою України, в результаті якої, чисельність заступників начальника ГУ ДПС скорочено з шести до двох посад.

Наказом Головного управління ДПС у Вінницькій області від 15.07.2022 року № 31-ф «Про введення в дію штатного розпису Головного управління ДПС у Вінницькій області» введено в дію штатний розпис Головного управління ДПС у Вінницькій області, відповідно до якого рахувалось дві посади заступника начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Наказом Головного управління ДПС у Вінницькій області від 21 липня 2022 року №95-о «Про організацію роботи щодо попередження про наступне звільнення державних службовців категорії "Б" Головного управління ДПС у Вінницькій області» затверджено список державних службовців категорії Б, яких необхідно попередити про наступне звільнення у зв`язку із скороченням посад державної служби внаслідок зміни організаційної структури або штатного розпису Головного управління ДПС у Вінницькій області без скорочення чисельності та штату працівників, серед яких є позивач.

22.09.2023 року ОСОБА_1 вручено попередження про можливе наступне звільнення у зв`язку із скороченням посад державної служби на підставі пункту першого частини першої статті 87 Закону України від 10.12.2015 року №889-VІІІ «Про державну службу» (далі-Закон №889-VІІІ), а також запропоновано посаду-начальника управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДПС у Вінницькій області, від якої останній відмовився.

Оскаржуваними наказами Державної податкової служби від 20.11.2023 року № 1472-0 і Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20.11.2023 року № 494-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено позивача 20 листопада 2023 року, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до частини другої і третьої статті 5 Закону № 889-VІІІ відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з приписами п. 1 частини першої, частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Зміст зазначеної норми закону визначає підстави і процедуру припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, відповідно до яких останній пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Тобто, нижча посада може бути запропонована робітнику лишу у випадку, коли рівнозначної посади роботодавець не може запропонувати, така відсутня за штатом та у структурі державного органу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області з 26 жовтня 2021 року, 22 вересня 2023 року попереджений про наступне вивільнення, а 20 листопада цього ж року звільнений з посади.

Згідно штатного розпису Головного управління ДПС у Вінницькій області на 2022 і 2023 роки загальна кількість працівників становила 847 штатних одиниць, з яких кількість штатних посад заступників начальника з 6 посад зменшилась до 2.

Судом встановлено, що у зв`язку із неодноразовими змінами до штатного розпису, загальна кількість штатних одиниць не змінилася та продовжує становити 847 штатних одиниць.

З матеріалів справи вбачається і визнається сторонами, що на дату попередження позивача про можливе наступне звільнення - 22.09.2023 року була одна вакантна посада заступника начальнику ГУ ДПС у Вінницькій області, а дату звільнення - 20 листопада 2023 року, дві вакантних посади.

В той же час, в порушення вимог статті 87 Закону № 889-VІІІ, Відповідач 1 не запропонував ОСОБА_1 рівнозначну посаду заступника начальнику ГУ ДПС у Вінницькій області, хоча останній мав переважне право на залишенні на роботі, відповідний рівень професійної підготовки та професійних компетентностей а.с. 217-220 т.2.

При цьому на думку колегії суддів, визначальним критерієм для встановлення наявності переважного права на залишення на роботі працівникам при скороченні чисельності штату у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень його кваліфікації та продуктивність праці, а сімейний стан, стаж роботи та інші обставини, що надають право для залишення на роботі, враховуються лише у тому разі, коли працівники мають однакову кваліфікацію і продуктивність праці.

Разом з тим, під кваліфікацією розуміється здатність працівника виконувати завдання та обов`язки відповідної роботи.

Доказами більш високої кваліфікації можуть бути відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, досвід трудової діяльності.

У свою чергу, про продуктивність праці, як узагальнюючий показник її результативності, може свідчити збільшення обсягу виконуваної роботи, її якості, суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника.

Таким чином, для порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів, про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника підлягають оцінюванню окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП.

Водночас, для виявлення працівників, які підлягають у першу чергу залишенню на роботі при скороченні штатів, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі №824/3229/14-а, від 11.07.2018 року у справі № 816/1232/17.

Отже, лише виконання роботодавцем всіх у сукупності вищезазначених гарантій реалізації працівником права на працю при скороченні штатів є підставою для переведення на нижчу посаду чи правомірного звільнення.

Ні зі змісту оскаржуваних наказів, ні з пояснень відповідачів не вбачається об`єктивних обгрунтувань щодо пропонування позивачу саме нижчої посади, або будь - якого аналізу чи порівняння його поряд з іншими працівниками.

А тому, колегія суддів відхиляє доводи скаржників щодо належності виключно роботодавцю дискреційних повноважень у вирішенні цього питання, як такі, що суперечать Закону №889-VІІІ.

Окрім цього, при звільненні також було порушено процедуру (питання повноважень), в частині пропозиції працівнику іншої посади.

Закон №889-VІІІ, Порядок делегування окремих повноважень керівника державної служби в центральному органі виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1041, Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227 не містять положень (повноважень) права керівника державної служби делегувати керівникам територіальних органів повноваження щодо пропонування державному службовцю категорії "Б" рівнозначних чи нижчих посад у разі припинення державної служби за ініціативи суб`єкта призначення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що суб`єкт призначення, тобто Голова ДПС України, делегувавши повноваження щодо пропонування рівнозначної посади керівнику ГУ ДПС у Вінницькій області, не виконав обов`язку, який належить до його повноважень, що, у свою чергу, унеможливило дотримання вимог частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ при звільненні позивача у спосіб, передбачений цим Законом.

Крім того, запропонована посада начальника управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДПС у Вінницькій області не є рівнозначною, оскільки відноситься до іншої підкатегорії посад державної служби, а саме - БЗ.

Посада заступника начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області, з якої позивача було звільнено, відповідно до п. 2.2 Порядку призначення, переведення покладання виконання обов`язків та звільнення з посад працівників номенклатури Голови ДПС, який затверджений наказом Державної податкової служби України від 09 грудня 2020 року № 704, відноситься до номенклатури Голови ДПС України та прирівнюється до під категорії Б2 посад державних службовців.

За таких обставин, суд дійшов обгрунтованого висновку про незаконність наказу Державної податкової служби від 20 листопада 2023 року № 1472-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції встановив дійсні обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Необхідно також врахувати і статтю 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, застосовуючи яку Європейський суд з прав людини зазначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29-30).

Тим часом, відповідним судом також зазначено, що це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», параграф 32).

Відповідно до Висновку Консультаційної ради європейських судів №11 (2008) щодо якості судових рішень, судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими. Підстави прийняття рішення повинні бути узгодженими, чіткими, недвозначними й несуперечливими. Вони повинні давати можливість читачеві простежити логіку міркувань, які привели суддю до ухваленого ним рішення. Хоча судді й мають можливість, а інколи й зобов`язані учиняти деякі дії з власної ініціативи, вони повинні давати відповідь лише на доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору. Виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення.

Відповідно до пункту 41 вказаного Висновку, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може надавати кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням вищевказаних положень національного процесуального законодавства і норм міжнародного права, в рішенні суду зазначено мотиви в достатньому обсязі і з посиланням на відповідні норми матеріального і процесуального закону.

Згідно з п. 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 травня 2024 року.

Головуючий Мойсюк М.І

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.