Справа № 440/17811/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 р. Справа № 440/17811/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2024, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 07.02.24 по справі № 440/17811/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту з питань реєстрації в особі Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту з питань реєстрації в особі Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту з питань реєстрації в особі Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб про відмову у знятті із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до підпункту 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою КМУ від 07.02.2022 № 265.

- зобов`язати Департамент з питань реєстрації в особі Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб зняти з зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із залишенням на постійне місце проживання закордоном у Литовській Республіці.

В обгрунтування позовної заяви позивач вказував на протиправність рішення Департаменту з питань реєстрації в особі Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб про відмову у знятті із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 17.10.2005 року. Зазначив, що відповідно до частини другої статті 36 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" визначено, що особливості ведення військового обліку громадян України, які тимчасово перебувають за кордоном, визначаються Кабінетом Міністрів України. В той же час частина 3 встановлює, що військовий облік громадян України, які постійно проживають за кордоном, не ведеться. Відповідно до частини четвертої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" встановлено, що у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника). Стверджував, що чинне законодавство України передбачає, що вимога щодо зняття з особи з реєстрації місця проживання лише в разі наявності в її військово-облікових документах позначок відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зняття з військового обліку або про перебування на військовому обліку за місцем проживання реєстрації встановлена лише для таких категорій як призовники, військовозобов`язані та резервісти.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації в особі Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що не відноситься до жодної з категорій громадян, щодо яких законом передбачено вимогу у разі зняття з реєстрації місця проживання підтвердити зняття з військового обліку наявністю відповідної відмітки у військово- облікових документах. При цьому, до органу реєстрації на підтвердження тієї обставини, що позивач не відноситься ні до призовників, ні до військовозобов`язаних, ні до резервістів було подано довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4/10379 від 03 жовтня 2023 року про те, що ОСОБА_1 на військовому обліку не перебуває та ніколи не перебував.

Позивач зазначає, що факт того, що на момент звернення із заявою про зняття з зареєстрованого місця проживання, він перебуває за кордоном доводиться залученим до матеріалів справи листом від 20 вересня 2023 року від Посольства України у Литовській Республіці № 61210/19531/1-112361 про ухвалене рішення щодо оформлення документів саме для залишення на постійне проживання за кордоном у Литовській Республіці - не на переїзд на постійне місце проживання, а на залишення на постійне місце проживання.

Позивач наголошує, що суд першої інстанції не зважив на ту обставину, що довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4/10379 від 03.10.2023, яка підтверджує, що ОСОБА_1 на військовому обліку призовників в ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває та не перебував, тому він не може знятися з військового обліку, оскільки на ньому не перебуває. Також суд першої інстанцї не зважив на те, що військовий облік ведеться саме за місцем реєстрації місця проживання, тобто для позивача - це ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На переконання позивача, рішення суду першої інстанції від 07.02.2024 ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 20.09.2023 від Посольства України у Литовській Республіці ОСОБА_1 отримано лист-повідомлення № 61210/19531/1-112361 про ухвалене рішення щодо оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном у Литовській Республіці. У листі зазначено, що для завершення оформлення залишення на постійне проживання закордоном ОСОБА_1 протягом шести місяців необхідно знятись з реєстрації місця проживання в Україні у зв`язку з оформленням документів для залишення на постійне проживання за кордоном (а.с. 14).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13), через свого представника, звернувся 20.10.2023 до Центру надання адміністративних послуг Полтавської міської ради (за зареєстрованим місцем проживання в Україні) із заявою для зняття з реєстрації у зв`язку із залишенням на постійне проживання за кордоном у Литовській Республіці. До заяви було додано: паспорт громадянина України, доручення на ім`я представника, квитанція про оплату адміністративного збору, рішення Посольства України в Литовській Республіці про оформлення документів для залишення ОСОБА_1 для постійного проживання за кордоном у Литовській Республіці лист № 61210/19531/1- 112361 від 20.09.2023, а також довідка ІНФОРМАЦІЯ_5 № 4/10379 від 03.10.2023 про те, що ОСОБА_1 на військовому обліку не перебуває і ніколи не перебував (а.с. 26-30).

Листом від 23.10.2023 № 01-12-05.1-05/100 Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб представника позивача повідомлено, що за результатами розгляду заяви прийнято рішення про відмову у знятті із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , відповідно до підпункту 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 (а.с. 15).

Підставою для прийняття вищевказаної відмови слугувала відсутність військово-облікового документа.

Не погоджуючись із вищевказаною відмовою, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із поданням представником ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації в особі Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб разом із заявою документів не в повному обсязі мало наслідком прийняття рішення про відмову у знятті із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до підпункту 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою КМУ від 07.02.2022 № 265.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" від 05.11.2021 № 1871-IX (далі Закон 1871-IX) регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 2 зазначеного Закону орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 18 Закону № 1871-IX зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Разом із заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), що подається у паперовій формі, така особа подає паспортний документ особи, а також у випадках та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України, - військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Стосовно дитини віком до 14 років подається також свідоцтво про народження (ч. 4 ст. 18 Закону № 1871-IX).

У разі подання заяви про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у паперовій формі представником такої особи додатково подаються:

1) документ, що посвідчує особу представника;

2) документ, що підтверджує повноваження особи як представника (законного представника) (ч. 5 ст. 18 Закону № 1871-IX).

Пунктом 13 статті 18 Закону № 1871-IX визначено, що орган реєстрації приймає рішення про відмову у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, якщо:

1) особа подала не в повному обсязі передбачені цим Законом документи (відомості) або документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є недійсним;

2) відомості реєстру територіальної громади не відповідають відомостям у поданих особою документах або відомостях;

3) за зняттям із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів.

Відповідно до статті 29 Закону № 1871-IX рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб щодо внесення інформації до реєстру територіальної громади про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування рішень органів реєстрації, зміну інформації в реєстрі територіальної громади можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 затверджений Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) (далі - Порядок № 265), який визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

Відповідно до підпункту 1 пункту 50 Порядку № 265 зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі, зокрема, заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5;

Згідно із пунктом 57 Порядку № 265 у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особа подає:

1) паспортний документ (у разі особистого звернення);

2) свідоцтво про народження (у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дітей віком до 14 років);

3) документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору;

4) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

5) рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, прийняте відповідним територіальним органом ДМС, або рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном, прийняте відповідною закордонною дипломатичною установою України, у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи у зв`язку з оформленням їй документів для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що перелік документів необхідних для зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за її заявою є вичерпний та розширеному тлумаченню не підлягає.

З матеріалів справи встановлено, що представником позивача 20.10.2023 подано до Центру надання адміністративних послуг Полтавської міської ради (за зареєстрованим місцем проживання в Україні) заяву для зняття з реєстрації у зв`язку із залишенням на постійне проживання за кордоном у Литовській Республіці.

До заяви було додано:

- паспорт громадянина України,

- доручення на ім`я представника, квитанція про оплату адміністративного збору,

- рішення Посольства України в Литовській Республіці про оформлення документів для залишення ОСОБА_1 для постійного проживання за кордоном у Литовській Республіці лист № 61210/19531/1- 112361 від 20.09.2023,

- довідку ІНФОРМАЦІЯ_5 № 4/10379 від 03.10.2023 про те, що ОСОБА_1 на військовому обліку не перебуває і ніколи не перебував.

Згідно із пунктом 87 Порядку № 265 орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли:

1) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання (перебування), що стосуються заборони декларування/реєстрації місця проживання (перебування) у такому житлі, або перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань (у разі відсутності письмової згоди відповідного іпотекодержателя або довірчого власника на декларування/реєстрацію місця проживання);

2) відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають відомостям, зазначеним у поданих особою документах або даних;

3) особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості;

4) у поданих особою документах або відомостях містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними (крім випадку, передбаченого пунктом 53 цього Порядку), або строк дії паспортного документа іноземця чи особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, закінчився;

5) звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів;

6) житлу, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), не присвоєна адреса у встановленому порядку;

7) за адресою житла, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), наявний об`єкт нерухомого майна, який не належить до житла;

8) відомості реєстру територіальної громади щодо задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком до 14 років не відповідають відомостям, зазначеним у декларації (заяві), поданій стосовно дитини;

9) дані реєстру територіальної громади щодо задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком від 14 до 18 років не відповідають відомостям, зазначеним у декларації (заяві), поданій дитиною.

Відповідач відмовляючи у знятті ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання посилається на відсутність у поданій заяві військово-облікового документа, при цьому, представник позивача наполягає, що військовий облік відносно позивача не ведеться.

Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини першої - третьої Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно із частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Приписка громадян України чоловічої статі до призовних дільниць проводиться з метою взяття їх на військовий облік, визначення наявних призовних ресурсів, ступеня придатності до військової служби, встановлення освітнього рівня, здобутої спеціальності або професії, рівня фізичної підготовки, вивчення особистих якостей (частина перша статті 14 Закону № 2232-XII).

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону № 2232-XII до призовних дільниць щороку протягом січня - березня приписуються допризовники, яким у рік приписки виповнюється 17 років. Приписка проводиться відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Таким чином особи, яким виповнилось у рік прописки 17 років приписуються до призовних дільниць з метою взяття їх на військовий облік.

У свою чергу представник позивача, посилаючись на частину третю статті 36 Закону № 2232-XII вказує, що військовий облік громадян України, які постійно проживають за кордоном, не ведеться.

У свою чергу, суд звертає увагу, що частина третя статті 36 Закону № 2232-XII поширює свою дію на осіб, які постійно проживають за кордоном.

Колегією суддів з матеріалів справи, зокрема з листа Посольства України у Литовській Республіці, слідує, що по ОСОБА_1 19.09.2023 лише прийнято рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном.

Так, особливості ведення військового обліку громадян України, які тимчасово перебувають за кордоном, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 36 Закону № 2232-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно із пунктом 52 та 53 Порядку № 1487 закордонні дипломатичні установи України інформують громадян, які перебувають на тимчасовому консульському обліку та досягли призовного віку і не мають відстрочки або не звільнені від призову на строкову військову службу, про початок чергового призову громадян України на строкову військову службу; сприяють поверненню військовозобов`язаних та резервістів в Україну в разі проведення мобілізації та у воєнний час (в особливий період); повідомляють у семиденний строк з дня взяття на консульський облік або зняття з нього про призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, підрозділам Служби зовнішньої розвідки за місцем перебування їх на військовому обліку; ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на тимчасовому консульському обліку, за списком (додаток 15). Список зберігається в закордонній дипломатичній установі України протягом п`яти років. Зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які виїжджають за кордон на строк більше трьох місяців, здійснюється після особистого прибуття їх до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки з документами, що підтверджують виїзд за кордон.

Таким чином, як процедура взяття на військовий облік, так і зняття з військового обліку врегульована, як Законом № 2232-XII так і Порядком № 1487.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на частину п`яту статті 37 Закону, колегія суддів зазначає, що даною нормою врегульовано порядок саме зняття з обліку громадян України, які вибувають на строк більше трьох місяців за межі України, однак, у матеріалах справи відсутні докази взяття ОСОБА_1 на облік чи то звернення до ТЦКСП для зняття з обліку.

Щодо долученої довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4/10379 від 03.10.2023, то за її змістом ОСОБА_1 на військовому обліку призовників не перебуває та не перебував саме в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку із поданням представником ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації в особі Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб разом із заявою документів не в повному обсязі мало наслідком прийняття рішення про відмову у знятті із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до підпункту 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою КМУ від 07.02.2022 № 265.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 року по справі № 440/17811/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 по справі № 440/17811/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський