Справа № 480/11374/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа: начальник відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті Макаруха Ю.В., в якій просить:
1. Визнати протиправними дії відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті по зверненню до примусового виконання постанови № 342910 від 21.08.2023 начальника відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративно- господарського штрафу та постанови №342652 від 22.05.2023 начальника відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідач, в особі начальника відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті Ю. Макарухи, порушив вимоги п. 32 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ № 1567 від 08.11.2006р., яким встановлено, що постанова про застосування адміністративно-господарського стягнення набирає законної сили протягом десяти днів після отримання особою, що піддана стягненню, копії постанови, оскільки постанови від 21.08.2023р. № 342910 та від 22.05.2023р. №342652 були звернуті до примусового виконання у день їх винесення.
Більш того, відповідач, в особі начальника відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті Ю. Макарухи, в порушення вимог п. 29 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ №1567 від 08.11.2006, взагалі не видав позивачу протягом трьох днів копію винесеної ним постанови про застосування відносно нього адміністративно - господарського стягнення та не надіслав йому постанову рекомендованим листом із повідомленням.
Начальник відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті Ю. Макаруха, порушивши вимоги п. 29 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ №1567 від 08.11.2006, не тільки позбавив ОСОБА_1 права подати скаргу на його постанову у десятиденний строк, визначений п. 32 вказаного Порядку, а й позбавив його права у добровільному порядку сплатити суму штрафу у визначений п. 28 вказаного Порядку п`ятнадцятиденний термін після отримання ним копії постанови.
Таким чином відповідач, в особі начальника відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті Ю. Макарухи, порушив вимоги п. п. 28, 29, 32 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ №1567 від 08.11.2006, звернувши до примусового виконання винесену ним 21.08.2023 постанову про застосування відносно нього адміністративно господарського штрафу.
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що незаконними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок таких дій він був підданий моральним стражданням як особа, що захищала інтереси держави Україна в зоні проведення антитерористичної операції в Луганській та Донецькій областях та захищає територіальну цілісність держави Україна від збройної агресії з боку Російської Федерації на цей час, яка сподівається на дотримання службовими особами закону при виконанні ними своїх службових обов`язків, але зіткнулася з елементарним недотриманням цими особами вимог закону. Це, у свою чергу, викликає почуття несправедливості, яке породжено незаконними діями службових осіб органів влади під час воєнного стану, що у свою чергу викликає у нього моральні страждання.
Ухвалою від 23.10.2023р. позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
01.11.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Залучено до участі в розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.50-53), в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що у розумінні ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу набирає чинності одразу після її винесення.
Рекомендовані листи, якими направлялися позивачу оскаржувані постанови, були направлені на адресу позивача, як-то передбачено вимогами законодавства.
Надалі, лише після спливу місячного терміну винесені постанови були скеровані до виконання.
Враховуючи викладене, вбачається, що оскаржувані постанови були направлені на примусове виконання лише через місяць після винесення, а не протягом трьох днів із дня їх винесення, як це стверджує у позові ОСОБА_1 .
Звертає увагу, що позивачем за постановою №342652 від 22.05.2023 сплачено штраф лише 03.08.2023, а за постановою №342910 від 21.08.2023 лише 04.10.2023 (на рахунок виконавчої служби), тобто не у 15-денний термін.
Приймаючи до виконання виконавчий документ, державним виконавцем не було встановлено жодної із передбачених частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII підстав, за яких виконавчий документ повертається стягувачу.
У зв`язку із цим, встановивши, що виконавчий документ відповідав вимогам, що висуваються до нього Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Відділу ДВС відкрито виконавчі провадження з виконання зазначених постанов.
Щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди представник відповідача зазначає, що підстави для її стягнення відсутні, оскільки він діяв згідно з нормами законодавства, що регулюють порядок звернення до примусового виконання постанов про застосування адміністративно - господарського штрафу.
Тому у задоволенні позову просить відмовити.
Від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.65-68 ), згідно з якою відповідачем порушені положення п. п. 29, 32, 33 Порядку №1567 про те, що постанова про застосований ним адміністративно - господарський штрафу може бути оскаржена у десятиденний термін, тобто в цей період вказана постанова не може бути звернена до примусового виконання.
Крім того, всупереч п.28 Порядку №1567 відповідач надіслав на його адресу копію постанови про застосування ним адміністративно - господарського штрафу, яку позивач не отримав, внаслідок чого копія постанови була повернута відповідачу із поштового відділення.
Зазначає, що він приймав участь у розгляді справи відповідачем, внаслідок чого останній ніяким чином не був обмеженим у видачі йому під розпис копії постанови, але не зробив цього, спрямувавши 21.08.2023 копію постанови на його адресу місця проживання.
Оскільки позивач проходить військову службу із виконання завдань територіальної оборони, то він не має постійного доступу до поштової скриньки для отримання письмової поштової кореспонденції, що і є причиною не отримання ним копії постанови у поштовому відділенні, внаслідок чого поштове відправлення було повернуто відповідачу без вручення позивачу як отримувачу.
За таких обставин можна зробити висновок, що відповідач достеменно знав, що позивач не отримав копію постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу, що позбавляло відповідача права звертати вказану постанову до виконання.
Зауважує, що відповідач, дотримуючись вимог п. 28 Правил, мав можливість надіслати йому копію постанови на його електронну адресу, яка відома відповідачу, або ж викликати його до місця знаходження відповідача для вручення постанови, однак цього також здійснено не було.
Від третіх осіб письмових пояснень щодо позову або відзиву не надходило.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне.
Постанову від 22.05.2023 №342652 ОСОБА_1 у червні 2023р. почав оскаржувати до суду у справі №480/5203/23.
Постановою №342910 від 21.08.2023, прийнятою начальником відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті Ю. Макарухи, з позивача стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 грн.
Постанову №342910 від 21.08.2023 позивач не оскаржував.
Надалі, після спливу місячного терміну винесені постанови були скеровані до виконання.
Позивачем за постановою №342652 від 22.05.2023 сплачено штраф 03.08.2023, а за постановою №342910 від 21.08.2023 04.10.2023 (на рахунок виконавчої служби).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій є Закон України "Про виконавче провадження".
Згідно із ст. 1 Закону України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в подальшому Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Приписами частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIIІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Суд зазначає, що постанова №348459 від 22.02.2023 є виконавчим документом в силу приписів статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Згідно зі статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" порядок розгляду справи про порушення стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України.
Пунктами 28-29 Постанови Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р. «Про затвердження Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі)» визначено, що адміністративно-господарський штраф повинен бути перерахований автомобільним перевізником на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів, про що повідомляється територіальний орган Укртрансбезпеки, посадовою особою якого винесено відповідну постанову.
У разі оскарження постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів стягнення сплачується не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після отримання повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Крім того, згідно з пунктами 32, 33 Порядку №1567 скарга на постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів може бути подана до Укртрансбезпеки. Скарга на постанову подається протягом 10 днів після її отримання відповідно до пункту 29 цього Порядку. Подання в установлений строк скарги зупиняє виконання постанови до розгляду скарги по суті.
Як встановив суд, Відділом державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №342652 від 22.05.2023р., відповідно до якої позивач мав право або сплатити суму штрафу в добровільному порядку або оскаржити таку постанову в 10 денний строк після отримання такої постанови.
У цьому випадку позивач скористався своїм правом на судове оскарження цієї постанови, що вбачається з копії ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2023р. про відкриття провадження у справі №480/5203/23.
Тобто, позов подано в межах строку, встановленого пунктом 32 Порядку №1567.
Отже, строки сплати суми адміністративно-господарського штрафу, відповідно до Постанови № 1567, зупинено, у зв`язку з чим постанова Укртрансбезпеки №342652 не підлягала направленню до примусового виконання до розгляду Сумським окружним адміністративним судом справи № 480/5203/23 по суті та набрання судовим рішенням законної сили.
Таким чином, станом на 22.06.2023 р. у Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті були відсутні підстави для направлення постанови № 342652 від 22.05.2023 р. до державної виконавчої служби, а 18.07.2023 р. у відповідача були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження та вчинення відповідних дій щодо примусового виконання постанови № 342652 від 22.05.2023 р., оскільки Відділом державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки передчасно подано до примусового стягнення постанову № 342652 від 22.05.2023 р., у зв`язку зі зверненням 31.05.2023 р. позивача до суду щодо оскарження цієї постанови.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд погоджується із доводами позивача, що структурним підрозділом Укртрансбезпеки передчасно подано до виконавчої служби постанову № 342652 від 22.05.2023р., оскільки не закінчилися строки для добровільної сплати позивачем штрафу.
Водночас, суд зазначає, що відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" під час відкриття виконавчого провадження виконавці не зобов`язані перевіряти факт оскарження боржником постанови про накладення суб`єктом владних повноважень штрафу чи іншого стягнення.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті зі звернення до примусового виконання постанови №342652 від 22.05.2023 начальника відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу.
При цьому, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача зі звернення до примусового виконання постанови № 342910 від 21.08.2023 начальника відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу, оскільки ця постанова на момент її звернення до присумового виконання не оскаржувалася у встановленому порядку, є чинною, у встановленому порядку не скасована і її дія не зупинена.
Щодо посилання позивача на те, що вказану постанову він не отримував, оскільки не має постійного доступу до своєї поштової скриньки, внаслідок чого рекомендований лист повернувся на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті 23.09.2023 з відміткою: «повертається за закінченням терміну зберігання», суд не бере до уваги, адже відповідач не може відповідати за обставини вручення та фактичного отримання позивачем поштової кореспонденції, які від нього не залежать, та обов`язок якого обмежується дотриманням відповідного строку направлення повідомлення. Надсилання повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за місцезнаходженням позивача є належним виконанням обов`язків відповідача щодо інформування суб`єкта господарювання про автомобільний транспорт.
При цьому відносини між оператором поштового зв`язку, який доставляє листи, та адресатом, у цьому випадку позивачем, перебувають поза контролем відповідача.
Не погоджується суд із доводами позивача про те, що відповідач йому не видав копію постанови від 21.08.2023р. №342910 під час його участі у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та не надіслав її копію на його електронну адресу, оскільки пунктом 29 Порядку №1596 перебачено, що копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі автомобільного перевізника під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням.
Тобто, територіальний орган Укртрансбезпеки, посадовою особою якого винесено відповідну постанову, у розумінні норм цього Порядку має право обирати, в якій спосіб вручати таку постанову перевізнику: або вручати її під розписку уповноваженій особі автомобільного перевізника, або надсилати рекомендованим листом із повідомленням.
При цьому, положеннями Порядку №1597 не передбачено обов`язку відповідного територіального органу Укртрансбезпеки направляти копію постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу на офіційну електронну адресу порушника.
Тому такі доводи не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.
Таким чином, належним способом захисту прав позивача в спірних правовідносинах можуть бути визнання протиправними та скасування перелічених вище постанов та зобов`язання Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повернути йому незаконно стягнуті кошти у випадку, якщо судове рішення у справі №480/5203/23 про визнання протиправною та скасування постанови №342652 від 22.05.2023р. про застосування адміністративно-господарського штрафу постановлено на користь позивача та воно набрало законної сили, а не шляхом стягнення з відповідача відповідних сум матеріальних збитків.
Так, положеннями пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Згідно із частиною 2 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Положеннями частини 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Отже, виконавчий збір та витрати на виконавче провадження можуть бути повернуті позивачу, а накладений арешт - знято з належних йому грошових коштів після отримання відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав скасування рішенням суду у справі №480/5203/23, яке набрало законної сили, постанови №342652 від 22.05.2023р. про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Також, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З викладеного випливає, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
Тобто моральна шкода, як і будь-яка інша позовна вимога, є предметом доказування, а тому обов`язок доказування моральної шкоди покладається саме на ту сторону, яка просить про її стягнення.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 16.07.2020 у справі № 822/3180/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 90425178) та від 04.03.2020 у справі № 815/2215/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 88027776).
При цьому Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 у справі № 815/2215/15 зазначив, що доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.
Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували виникнення у нього розладів здоров`я, стресового стану тощо після направлення відповідачем постанов про накладення на нього адміністративно-господарського штрафу на примусове виконання, зокрема, доказів звернення до медичних установ та довідок з них з відповідними діагнозами, виписки з історії хвороби тощо.
На переконання суду, не є достатнім лише тверджень позивача про завдання йому моральної шкоди для задоволення відповідної вимоги. Позивач обов`язково має надати суду докази наявності заподіяної йому відповідачем моральної шкоди, а також обґрунтувати її розмір, оскільки у протилежному випадку існує загроза зловживань процесуальними правами у вигляді заявлення позивачами безпідставних та необґрунтованих вимог про стягнення моральної шкоди лише з посиланням на допущення відповідачем протиправних дій, та без надання доказів завдання такою бездіяльністю втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань.
Наведене, у свою чергу, суперечитиме положенням частини першої статті 77 КАС України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому суд зауважує, що згідно з частиною другою цієї ж статті на відповідача лише покладено обов`язок із доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, а тому саме позивач має довести суду факт заподіяння йому моральної шкоди поведінкою відповідача.
Суд також звертає увагу позивачки на положення частини першої статті 9 КАС України, якою визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Засади змагальності покладають на позивача обов`язок довести суду правомірність вимог, викладених у позовній заяві, зокрема, у даному випадку, щодо заподіяння моральної шкоди.
Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди відсутні.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з правилами статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №11 від 20.10.2023р. (а.с.32) при зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3220,80грн, відтак, ураховуючи часткове задоволення позову судом, за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, який виступав відповідачем у справі, на користь позивача належить стягнути 1073,60 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, треті особи: Начальник відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті Макаруха Ю.В., Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання дій протиправними та стягнення шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправними дії відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті зі звернення до примусового виконання постанови №342910 від 21.08.2023 начальника відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративно- господарського штрафу.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова