Справа № 420/6655/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6655/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов (а.с.1-5) ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ), у якому вона просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ від 17.01.2024 №96 про відмову у призначенні їй - ОСОБА_1 , пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; - зобов`язати ГУ ПФУ призначити їй - ОСОБА_1 , пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.01.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що звернулась до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої ГУ ПФУ прийнято рішення №96 від 17.01.2024 року про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. При цьому, до страхового стажу не зараховано: - період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштувания за спеціальністю, відповідно до довідки від 28.12.1990 №195, оскільки ім`я по батькові дружини військовослужбовця зазначено неповністю (частково зараховано період догляду дітьми до досягнення ними трирічного віку); - період роботи з 12.07.1993 по 31.08.1993, з 01.09.1993 по 25.06.1994, з 01.03.1995 по 10.06.1995, з 03.10.1996 по 26.10.1998, оскільки з 23.12.2023 Республіка Білорусь припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року; - період роботи з 01.01.2002 по 01.11.2002, оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а в трудовій книжці записи містять виправлення.

Позивачка вважає прийняте рішення протиправним, адже у неї наявний необхідний страховий стаж для виходу на пенсію за віком.

Зазначила, що пенсійний орган першочергово має виходити зі змісту документів, а не лише суто з форми, оскільки підставою для призначения пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні документів. Тому формальне незазначення у довідці від 28.12.1990 №195 її повного ім`я не може обмежувати її конституційні права та період проживання з військовослужбовцем за неможливості її працевлаштування за спеціальністю підлягає зарахуванню до стажу.

При цьому, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, що підтверджується трудовою книжкою, тому відсутність в Реєстрі відомостей про сплату роботодавцем ЄСВ - не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні періодів трудової діяльності.

Окремо зазначила, що права громадян, набуті згідно положень Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, не втрачають своєї сили в разі її денонсації, тому періоди роботи на території Республіки Білорусь підлягають зарахуванню до її страхового стажу.

Позивачка вважає, що ефективним захистом її прав буде зобов`язання відповідача призначити їй пенсію за віком відповідно до вимог закону.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.32).

Представник ГУ ПФУ в Херсонській області подав відзив на позов (а.с.84-88), у якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що у позивачки відсутній необхідних страховий стаж, до якого правомірно не зараховано періоди роботи та проживання з військовослужбовцем.

Так для зарахування періоду проживання з чоловіком військовослужбовцем необхідно надати довідку відповідно до п.13 Порядку №637, яка всупереч вказаних вимог заявницею не надано. Водночас, для зарахування періоду роботи з 01.01.2002 по 01.11.2002 необхідно надати документи, що підтверджують сплату страхових внесків, оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Також відсутні підстави для зарахування періодів роботи на підприємствах, які юридично зареєстровані та фактично знаходяться на території Республіки Білорусь, що припинила учать в Угоді про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року.

Серед іншого не підлягають до зарахування періоди ведення підприємницької діяльності з 26.09.2002 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.06.2010, оскільки дані про сплату страхових внесків або відсутні, або ж в них містяться розбіжності з відомостями із Реєстру застрахованих осіб та довідкою ГУ ДПС про систему оподаткування від 15.07.2020 №1458718/15-32-51-10-10.

Таким чином, за відсутності необхідносго страхового стажу прийняте ГУ ПФУ рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії №96 від 17.01.2024 року є правомірним.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , згідно якого зареєстрованою адресою позивачки є АДРЕСА_3 (а.с.7-8). З 06.08.1999 року ОСОБА_1 являєтсья учасницею бойових дій згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.9).

В період з 07.06.2020 по 06.01.2024 позивачка перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення в Хаджибейському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та отримувала тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула право на пенсійну виплату (а.с.19).

10.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася за адресою реєстрацїі до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо призначення пенсії за віком (а.с.18), яку розглянуто ГУ ПФУ в Чернігівській області за принципом екстериторіальності та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №96 від 17.01.2024, у зв`язку з відсутністю необхідного мінімального страхового стажу для виходу на пенсію 21 рік, при наявному 18 років 3 місяці 5 днів.

Згідно з рішенням до страхового стажу заявниці не зараховано:

- період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, відповідно до довідки від 28.12.1990 №195, оскільки ім`я по батькові дружини військовослужбовця зазначено неповністю (частково зараховано періодом догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку);

- період роботи з 12.07.1993 по 31.08.1993, з 01.09.1993 по 25.06.1994,0 з 01.03.1995 по 10.06.1995, з 03.10.1996 по 26.10.1998 згідно з трудовою книжкою від 25.04.1979 ЛТ НОМЕР_3 , оскільки з 23.12.2023 Республіка Білорусь припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року;

- період роботи з 01.01.2002 по 01.11.2002 згідно трудового договору від 15.01.2002 №711, оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, в трудовій книжці записи містять виправлення.

В рішенні зазначено, що для зарахування до страхового стажу: - періоду проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, необхідно надати довідку відповідно до пункту 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (додаток 4); - періоду роботи з 01.01.2002 по 01.11.2002 згідно з трудовим договором від 15.01.2002 №711 необхідно надати документи, що підтверджують сплату страхових внесків.

Відповідно до рішення також до страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності, а саме: - з 26.09.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків; - з 01.01.2004 по 30.06.2010, оскільки наявні розбіжності між даними про систему оподаткування y Ресстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та довідкою про систему оподаткування від 15.07.2020 №1458718/15-32-51-10-10 (а.с.28).

Позивачка, вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії №96 від 17.01.2024 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1058-IV на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років (ч.2 ст.26 Закону №1058-IV).

Позивачка, вважаючи, що нею досягнуто необхідного для призначення пенсії страхового стажу, у віці 63 років 10.01.2024 року звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернігівській області прийнято оскаржуване рішення №96 від 17.01.2024 року, згідно якого у заявниці наявний стаховий стаж - у розмірі 18 років 3 місяці 5 днів, тобто менше мінімально необхідного 21 рік.

Відповідно до оскаржуваного рішення до страхового стажу не зараховано період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, оскільки не надано довідку відповідно до пункту 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядк №637).

Досліджуючи правомірність неврахування пенсійним органом періодів до страхового стажу позивачки, суд враховує наступне.

Згідно з п.13 Порядку №637 Період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004р з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

Таким чином, проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів.

В той же час, запроваджено окрему процедуру підтвердження проживання дружини військовослужбовця у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю до 01.01.2004. Такі обставини підтверджуються довідками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Позивачкою не заперечується факт ненадання до пенсійного органу довідки затвердженої форми згідно з додатком 4 до Порядку №637, яка видається на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують відповідний період. Проте вважає, що до врахування підлягає довідка №195 від 28.12.1990 року.

Так за період з липня 1986 року по січень 1991 року військова частина польова пошта НОМЕР_4 видала довідку №195 від 28.12.1990 року наступного тексту: «капітан гвардії ОСОБА_2 проходить дійсню військову службву у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 з липня 1986 року по січень 1991 року. Разом із ОСОБА_2 проживала дружила ОСОБА_1 , яка мала спеціальність________, яка не працювала з 26.12.1986 по 01.01.1991 року, у зв`язку з неможливістю працевлаштування по даній спеціальності.» (а.с.30).

Таким чином, ім`я та по батькові дружини військовослужбовця у довідці №195 від 28.12.1990 року зазначено неповністю, що унеможливлює її ідентифікацію за даним документом. При цьому, у довідці відсутній запис про спеціальність дружини військовослужбовця, непрацевлаштування за якою під час спільного з ним проживання є обов`язковою умовою для зарахування такого періоду до страхового стажу.

Суд вважає, що за поданої довідки №195 від 28.12.1990 року у відповідача не було правових підстав для зарахування до страхового стажу заявниці періоду проживання разом з чоловіком в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за невизначеною спеціальністю.

Позивачка не позбавлена можливості звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за формою додатку №4 до Порядку №637, та подати таку довідку до ГУ ПФУ для розгляду питання зарахування до страхового стажу спірного періоду.

Також суд дійшов висновку, що відповідачем обгрунтовано не зараховано до страхового стажу періоди ведення позивачкою підприємницької діяльності, враховуючи наступне.

Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (далі ФОА) серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 26.09.2002 року зареєстрована як ФОП. За власним рішенням 28.01.2013 року внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності (а.с.20-21).

Статтею 1 Закону №1058 в редакції від 01.01.2024, чинний на час прийняття оскаржуваного рішення, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 ст.40 Закону №1058-IV встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000.

Згідно п.1 ст.41 Закону №1058-IV, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

У даному випадку ОСОБА_1 , зареєструвавшись 26.09.2002 року як ФОП, являється відповідальною за сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування із заробітку (страхових внесків).

Відповідно до оскаржуваного рішення до стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності, а саме: - з 26.09.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків; - з 01.01.2004 по 30.06.2010, оскільки наявні розбіжності між даними про систему оподаткування y Ресстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та довідкою про систему оподаткування від 15.07.2020 №1458718/15-32-51-10-10.

Згідно з п.п.2 п.2.1 Порядку Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Відповідно до п.4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого, повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Таким чином, про наявність розбіжностей між даними про систему оподаткування y Ресстрі застрахованих осіб та довідці ГУ ДПС від 15.07.2020 №1458718/15-32-51-10-10 відповідач повинен був повідомити заявницю завчасно для надання необхідних документів щодо спростування розбіжностей.

Однак всупереч п.4.2 Порядку №22-1 ГУ ПФУ не надано позивачці строк для подання необхідних документів щодо сплачених страховних внесків під час підприємницької діяльності.

Оскільки такі документи надані не були, ГУ ПФУ розглянуло питання зарахування до страхового стажу період ведення підприємницької діяльності в рамках наявних у нього документів, за наявності неспростованих розбіжностей у відомостях про сплату страхових внесків.

Вже під час судового розгляду на підтвердження сплати страхових внесків за період підприємницької діяльності з 26.09.2002 по 30.06.2010 позивачка подала до суду довідку ГУ ДПС в Одеській області від 06.02.2024 №3637/6/15-32-24-07-10 про систему оподаткування ФОП ОСОБА_1 (а.с.48-49).

Згідно з вказаною довідкою позивачка з 27.09.2002 по 15.01.2015 перебувала на обліку в Малиновській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області та відповідно до інформаційно-комунікаційної системи ДПС України у податкові періоди:

- 2002, 2005, 2006, 2007, 2008, 2-4 кв. 2009, 1-2 кв. 2010 року перебувала на загальній системі оподаткування та сплачувала фіксовану суму податку;

- 1 кв. 2009 року перебувала на спрощеній системі оподаткування та сплачувала єдиний податок;

- 2003-2004 років інформація про систему оподаткування відсутня (а.с.48-49).

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що довідка ГУ ДПС в Одеській області від 06.02.2024 №3637/6/15-32-24-07-10 підлягає дослідженню ГУ ПФУ для вирішення питання про зарахування до страхового стажу позивачки періоду ведення підприємницької діяльності.

Щодо підстав незарахування до страхового стажу інших періодів трудової діяльності, суд враховує наступне.

Підставою для неврахування періоду роботи з 01.01.2002 по 01.11.2002 першочергово вказана відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі №144/669/17 дійшов висновку, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 1 січня 2004 року по 1 квітня 2005 року не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

В подальшому цей правовий висновок підтримано Верховним Судом у постановах від 30.12.2021 у справі №348/1249/17 та від 11.10.2023 по справі №340/1454/21.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд враховує правову позицію Верховного Суду та вважає, що відсутність відомостей про сплату страхованих внесків роботодавцем не може бути підставою для незарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком.

Окремою підставою для незарахування цього ж періоду роботи з 01.01.2002 по 01.11.2002 вказана навність виправлень у записі, що міститься в трудовій книжці.

Відповідно до ч.1 ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом першим Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) в редакції від 29.01.2022 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування - є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

На період внесення частини записів до трудової книжки позивачки в рамках спірних періодів діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.

Підпунктом 1.1 пункту 1 Інструкції №162 також закріплено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

У трудовій книжці серії НОМЕР_6 від 25.04.1979 року міститься запис №19 про прийняття 01.01.2002 року ОСОБА_1 на роботу продавцем до приватного підприємця ОСОБА_3 , у якому в номері трудового договору №711 як підстави прийняття на роботу цифру 11 наведено чорнилом сильніше (а.с.11).

Разом з тим, всі записи трудової книжки корелюються між собою щодо хронологічної послідовності, є чіткими, розбірливими, записані в хронологічному порядку без будь-яких виправлень чи помарок у датах прийняття та звільнення з роботи.

Суд вважає, що посилання на те, що запис у трудовій книжці містить виправлення в номері трудового договору - не є належною підставою для відмови у визнанні трудового періоду, оскільки відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи організації, тому порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки, за відсутності уточнюючої довідки не може бути підставою для відмови у зарахуванні трудового стажу.

Отже, трудова книжка позивачки містить необхідні записи про роботу у спірний період з 01.01.2002 по 01.11.2002, що є достатнім підтвердженням про зайнятість останньої за відповідною посадою.

Висновком суду є те, що трудовий період з 01.01.2002 по 01.11.2002 підлягає для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії за віком.

Також в оскаржуваному рішенні вказано, що до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи з період роботи з 12.07.1993 по 31.08.1993, з 01.09.1993 по 25.06.1994, з 01.03.1995 по 10.06.1995, з 03.10.1996 по 26.10.1998, оскільки з 23.12.2023 Республіка Білорусь припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, яку ратифіковано Законом №546/96-ВР від 22.11.1996 року (далі Угода).

Пенсійне забезпечення громадян Договірних Сторін та членів їх сімей здійснюється по законодавству Договірної Сторони, на території якої вони постійно проживають, якщо цією Угодою не встановлено інше (ст.5 Угоди).

Відповідно до ст.6 УгодиПри призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Статтею 7 Угоди встановлено, що громадянам, які проживали на території однієї Договірної Сторони і працювали після переселення на території іншої Договірної Сторони, пенсія обчислюється із заробітку (прибутку), який вони отримували на території Договірної Сторони переселення, якщо ними набутий мінімально необхідний трудовий (страховий) стаж для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії у відповідності з законодавством Договірної Сторони переселення.

Суд не приймає доводи відповідача на відсутність правових підстав для обчислення пенсії із врахуванням страхового стажу роботи позивачки на території Республіки Білорусь, оскільки остання припинила участь в Угоді, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 Угоди кожна Договірна Сторона має право денонсувати цю Угоду, повідомивши письмово про це іншу Договірну Сторону. Дія цієї Угоди припиняється з дня, вказаного у повідомленні, але не раніше ніж через шість місяців з дня, наступного за днем отримання повідомлення.

Згідно з листом Мністерства закордонних справ України від 15.08.2023 №72/14-612/1-96203 Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995, припиняє дію 23 грудня 2023 року.

Між тим статтею 16 Угоди передбачено, що права громадян, набуті згідно положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

Отже, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання взяті згідно із Угодою перед громадянами, які набули права згідно Угоди до її денонсації.

В такому разі, оскільки Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, її положення підлягають до застосування при зарахуванні до страхового стажу позивачки періодів роботи з 12.07.1993 по 31.08.1993, з 01.09.1993 по 25.06.1994, з 01.03.1995 по 10.06.1995, з 03.10.1996 по 26.10.1998.

Також відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ст. 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що зумовили денонсацію Угоди, пенсійним органом не може бути відмовлено у врахуванні при обчисленні розміру пенсії заробітної плати (доходу) позивачки за періоди роботи на території Республіки Білорусь.

Записи №11-18 трудової книжки серії НОМЕР_6 від 25.04.1979 року, які стосуються періодів діяльності позивачки з 12.07.1993 по 31.08.1993, з 01.09.1993 по 25.06.1994, з 01.03.1995 по 10.06.1995, з 03.10.1996 по 26.10.1998 містять підставу їх внесення, завірені підписами відповідальної особи і печаткам підприємств, та не містять виправлень (а.с.11).

Оскільки періоди роботи з 12.07.1993 по 31.08.1993, з 01.09.1993 по 25.06.1994, з 01.03.1995 по 10.06.1995, з 03.10.1996 по 26.10.1998 підтверджуються трудовою книжкою, висновком суду є те, що вони підлягають зарахуванню до страхового стажу.

На підставі встноавлених обставин суд суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком з мотивів його прийняття.

Водночас, пунктом 4.7 Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З оскаржуваного рішення не вбачається, чи був відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії, тобто не вбачається чи є єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу не зарахування його до стажу періодів роботи та/або навчання згідно трудової книжки, що визнано судом неправомірним.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що ГУ ПФУ приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої нею заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії.

Суд дійшов висновку, що рішення №96 від 17.01.2024 року є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням дискреційних повноважень відповідача, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом: - визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ №96 від 17.01.2024 року в частині не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 12.07.1993 по 31.08.1993, з 01.09.1993 по 25.06.1994, з 01.03.1995 по 10.06.1995, з 03.10.1996 по 26.10.1998, з 01.01.2002 по 01.11.2002; - зобов`язання ГУ ПФУ повторно розглянути заяву позивачки від 10.01.2024 року про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні, зарахувавши до страхового стажу позивачки періоди роботи з 12.07.1993 по 31.08.1993, з 01.09.1993 по 25.06.1994, з 01.03.1995 по 10.06.1995, з 03.10.1996 по 26.10.1998, з 01.01.2002 по 01.11.2002, із вирішенням питання про врахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 26.09.2002 по 30.06.2010 на підставі довідки ГУ ДПС від 06.02.2024 №3637/6/15-32-24-07-10.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки позивачка на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору як учасниця бойових дій, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком №96 від 17.01.2024 року в частині не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 12.07.1993 по 31.08.1993, з 01.09.1993 по 25.06.1994, з 01.03.1995 по 10.06.1995, з 03.10.1996 по 26.10.1998, з 01.01.2002 по 01.11.2002.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.06.2023 про призначення пенсії за віком від 10.01.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 12.07.1993 по 31.08.1993, з 01.09.1993 по 25.06.1994, з 01.03.1995 по 10.06.1995, з 03.10.1996 по 26.10.1998, з 01.01.2002 по 01.11.2002, із вирішенням питання про врахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 26.09.2002 по 30.06.2010 на підставі довідки Головного управління ДПС в Одеській області від 06.02.2024 №3637/6/15-32-24-07-10.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва