Справа № 160/18581/23
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2024 року м. Дніпросправа № 160/18581/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Беседи Г. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі №160/18581/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 458 від 14.07.2023р. (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023р. №463 о/с) «По особовому складу», відповідно до якого переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 17.07.2023р. підполковника поліції ОСОБА_1 (0044707), звільнивши з посади начальника сектору протидії шахрайству відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023р. №298 о/с «По особовому складу», відповідно до якого призначено до Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_1 (0044707), який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - старшим оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти особи з 17.07.2023р.;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору протидії шахрайству відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року позовну заяву задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №458 о/с від 14.07.2023р. (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023р. №463 о/с) «По особовому складу», відповідно до якого переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 17.07.2023р. підполковника поліції ОСОБА_1 (0044707), звільнивши з посади начальника сектору протидії шахрайству відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції;

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023р. №298 о/с «По особовому складу», відповідно до якого призначено до Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_1 (0044707), який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - старшим оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Волноваського районного відділу поліції з 17.07.2023р.;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору протидії шахрайству відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору протидії шахрайству відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536, 50 грн.;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536, 50 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачами подано апеляційні скарги, в яких вони просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області зазначає, що підставами для переведення позивача з ГУНА в Дніпропетровській області до ГУНП в Донецькій області та видання відповідних наказів, була доповідна записка від 14 липня 2023 року № 20/2821, лист ГУНП в Донецькій області від 12 липня 2023 року № 1743/01/12-2023 та подання про призначення на посаду від 17.07.2023. Згідно обставин справи спірне переміщення позивача відбулось на підставі положень Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» в редакції Закону України № 2123-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», який набрав чинності 01.05.2022. Вказаним законом внесено зміни до Закону № № 580-VІІІ, зокрема, доповнено частину восьму статті 65 абзацом другим наступного змісту: «Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади». Закон № 580-VІІІ, серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади, безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме, переміщення за ініціативою поліцейського. Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (частина друга статті 68 Закону № 580-VІІІ). В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. При цьому, пункт 2 частини першої статті 65 Закону № 580-VІІІ передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість. Спеціальним законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачено наявності згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у будь-яку місцевість. Зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином, неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.

Головне управління Національної поліції в Донецькій області в обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що призначення позивача на посаду старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області зумовлено необхідністю забезпечити ефективне та безперервне надання поліцейських послуг під час дії воєнного стану на території Донецької області. Судом першої інстанції під час розгляду справи не було враховано, що Законом № 2123-ІХ були внесені зміни , зокрема, до частини першої статті 60 Закону № 580-VІІІ, яку викладено в наступній редакції: «Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції». Вказані зміни в спеціальному законодавстві виключили можливість застосування норм загального законодавства для регулювання порядку переміщення поліцейських. Внаслідок викладеного, судом першої інстанції невірно трактовано норми права та зроблено помилкові висновки щодо можливості застосування до спірних правовідносин норм загального трудового законодавства, що призвело до порушення норм матеріального права при ухваленні судового рішення.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційні скарги, в якому зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що до спірних правовідносин підлягали застосуванню, в тому числі, приписи Кодексу законів про працю України. Для цілей застосування статті 65 Закону № 580-VІІІ поняття «переміщення» та «переведення» є тотожними, під ними розуміється зміна умов служби в поліції як посада (посадових обов`язків), так і місця несення служби. Переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками інтересами служби. Рапорту чи згоди на своє переміщення позивач не давав, матеріали справи таких доказів також не містять. В оскаржуваному наказі не конкретизовано підстави, у зв`язку з якими позивач переводиться до іншого місця служби. Крім того, спірним наказом позивача переміщено на посаду не тимчасово на період введення воєнного стану, а для подальшого проходження служби. При цьому, статтею 32 КЗпП України передбачено можливість переведення в іншу місцевість тільки за згодою працівника, за винятком тимчасового переведення та в інших випадках, передбачених законодавством. Доводи відповідачів, на переконання позивача, є необгрунтованими і не доведеними, та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції.

Аналогічні доводи викладені позивачем у наданих суду додаткових поясненнях по справі, в яких позивач наполягає на необхідності застосування до спірних правовідносин приписів статті 32 та 119 КЗпП України.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні за участі позивача, його представника, представників відповідачів, які підтримали свої доводи, викладені у апеляційних скаргах та відзивах на апеляційні скарги.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 , підполковник поліції, проходив службу в органах Національної поліції України, з 13.06.2023 року, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщений (у зв`язку з проведенням реорганізації) на посаду начальника сектору протидії шахрайству відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 458 о/с від 14.07.2023 року (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023 року № 463 о/с) «По особовому складу», відповідно до частин 1, 7 та 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 17 липня 2023 року підполковника поліції ОСОБА_1 (0044707), звільнивши з посади начальника сектору протидії шахрайству відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції, на підставі доповідної записки від 14.07.2023 року № 20/2821 та листа ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 року №1743/01/12-2023.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 року № 298 о/с «По особовому складу», відповідно до частин 1, 7 та 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» призначено до Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_1 (0044707), який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшим оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Волноваського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 17 липня 2023 року.

Вважаючи вказані накази відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції констатував, що в даному випадку, неврегульованим залишилося питання щодо порядку переміщення поліцейського на іншу посаду саме в іншу місцевість, тому до спірних правовідносин відповідач повинен був застосувати Кодекс законів про працю України в частині переміщення поліцейського на рівнозначні посади для більш ефективної служби, яке можливо лише за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення, проте, позивачем такої згоди надано не було. Також, суд першої інстанції зауважив, що зміст оскаржуваного наказу не обґрунтований підставами, передбаченими частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію».

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Стаття 65 Закону №580-VIII визначає порядок та підстави переміщення поліцейських.

Відповідно до ч.1 ст. 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;

4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Приписами ч. 2 ст. 65 Закону №580-VIII встановлено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Умовами ч. 7 ст. 65 Закону №580-VIII передбачено, що переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Згідно з ч. 8 ст. 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Крім того, відповідно до ст. 60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Наведені редакції ч. 8 ст. 65 та ст. 60 Закону №580-VIII набули змін згідно із Законом від 15.03.2022 №2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», який набрав чинності з 01 травня 2022 року.

Аналіз наведених норм Закону України «Про Національну поліцію» свідчить про те, що поліцейський, зважаючи на особливий характер державної служби, зобов`язаний проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника. Водночас, Закон №580-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин містить умову регулювання відносин щодо проходження служби в поліції саме цим Законом.

Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 травня 2023 року у справі №620/3663/19, яка підлягає обов`язковому застосуванню судами у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин норм Кодексу законів про працю України є безпідставними та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи позивача стосовно відсутності його згоди на переміщення, як підставу для скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів оцінює критично.

Так, побажання поліцейського необхідне лише у випадку переміщення поліцейських на рівнозначні посади за ініціативою поліцейського (п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону №580-VIII) та при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (ч. 2 ст. 68 Закону № 580-VIII).

В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Судом встановлено, що до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов лист Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.07.2023 № 1743/01/12-2023, де було зазначено, що у період воєнного стану в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області виник некомплект вакантних посад поліцейських, який складає 1475 одиниць (32,7%), зокрема в підрозділах превентивної діяльності 422 одиниці (35,7 %), слідства - 186 одиниць (28,8%) та кримінальної поліції - 254 одиниці (23,7%о), цим самим збільшуючи навантаження на поліцейських майже на третину, що дається в знаки при забезпеченні виконання ними своїх службових обов`язків. З початку контрнаступальних дій сил оборони України, поступово звільняється тимчасово окупована територія Донецької області, а тому з метою максимального та ефективного забезпечення виконання повноважень поліції, здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території Донецької області, у тому числі на деокупованих територіях, захисту суверенітету і територіальної цілісності України виникає нагальна потреба в додатковому залучені поліцейських для виконання відповідних завдань та комплектуванні вакантних посад. У зв`язку з цим Головне управління Національної поліції в Донецькій області просило розглянути питання щодо переведення для подальшого проходження служби підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області поліцейських в їх розпорядження у кількості, що дозволить зменшити зазначений вище загальний некомплект органу поліції хоча б на 5 % (а.с. 17 том 1).

Таким чином, переведення позивача на посаду старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області було зумовлене необхідністю забезпечити ефективне та безперервне надання поліцейських послуг під час дії воєнного стану на території Донецької області.

Отже, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.

Як вже було зазначено вище, переведенню позивача слугував лист Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.07.2023 № 1743/01/12-2023, адресований ГУНП в Дніпропетровській області, щодо виникнення у період воєнного стану в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області некомплекту вакантних посад поліцейських, який складає 1475 одиниць (32,7%), зокрема в підрозділах превентивної діяльності 422 одиниці (35,7 %), слідства - 186 одиниць (28,8%) та кримінальної поліції - 254 одиниці (23,7%о), цим самим збільшуючи навантаження на поліцейських майже на третину.

Рапорт про переведення працівників від 14.07.2023 та подання на позивача від 17.07.2023 аргументовані значним некомплектом, постійним залученням особового складу відділу кримінальної поліції Волноваського районного відділу поліції до виконання завдань територіальної оборони, забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, несення служби на блокпостах, що призводить до постійного та значного службового навантаження на поліцейських, що призвело до необхідності залучення додаткової кількості поліцейських для виконання відповідних завдань.

Отже, інтересами служби, що зумовили переведення позивача до ГУНП в Донецькій області, була необхідність забезпечити ефективне та безперервне надання поліцейських послуг під час дії воєнного стану на території Донецької області.

Накази відповідачів № 458о/с від 14.07.2023 року та № 298о/с від 17.07.2023 року містять посилання на норми чинного спеціального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а саме ч.ч. 1, 7 та 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», як на підставу для переміщення позивача до ГУНП в Донецькій області для подальшого проходження служби.

При цьому, відсутність конкретизації підстави, у зв`язку з якими позивача переведено до іншого місця служби, не впливає на правомірність прийнятих відповідачами наказів, з огляду на фактичну наявність таких підстав та спеціального законодавства, яким передбачено необхідність прийняття таких рішень (переведення до іншого місця проходження служби) з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану.

Отже, за наведених обставин, згода позивача на переміщення його до ГУНП в Донецькій області не є визначальною для прийняття наказу на переміщення.

Що стосується наказу ГУНП в Донецькій області № 298о/с від 17.07.20223, останній за своїх формальних ознак відповідає вимогам Закону України "Про Національну поліцію", Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції та Переліку документів з питань проходження служби, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 № 1235 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 р. за № 1668/29798. Крім того, призначення позивача на посаду відбулось з урахуванням критерію рівнозначності.

Доводи позивача стосовно необгрунтованості наказу, з огляду на недоведеність необхідності переміщення позивача у Донецьку область, є неаргументованими.

Також, не є обгрунтованими доводи позивача стосовно застосування до нього переміщення як прихованого покарання, оскільки будь-яких доказів такого твердження позивач не надав. Навпаки, виходячи з наявних у справі доказів, відсутності щодо позивача будь-яких дисциплінарних проваджень або застосування стягнень, рапорт відносно нього на переміщення був поданий з урахуванням позитивно характеризуючих даних.

Що стосується доводів позивача з приводу незабезпечення його потреб у житлі в іншій місцевості, то колегія суддів зазначає, що на законність наказів про переміщення та прийняття на посаду це не впливає та не є предметом спірних правовідносин.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, який помилково застосував до спірних правовідносин норми Кодексу законів про працю України, що призвело до висновку про задоволення позовних вимог, колегія суддів констатує, що позивачем не доведено обставини, на яких грунтуться його позовні вимоги.

У свою чергу, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, доведено правомірність прийнятих наказів про переведення позивача для подальшого проходження служби в ГУНП в Донецькій області.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо правомірності та законності наказів відповідачів та, як наслідок, відсутності підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги відповідачів підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Керуючись стст. 288, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року в адміністративній справі № 16018581/23 скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строк, визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко