Справа № 420/6929/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6929/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), у якому позивачка просить суд:

- визнати протиправними дії посадових осіб в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування зниженого розміру додаткової винагороди їй - ОСОБА_1 , за період з 01.03.2023 по 18.12.2023 за час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй - ОСОБА_1 , різницю між додатковою винагородою у розмірі 100000 грн та 30000 грн за період з 01.03.2023 по 18.12.2023 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 01.08.2022 по 18.12.2023 проходила службу у в/ч НОМЕР_1 , склад якої у січні 2023 року передислоковано у м. Херсон та прилеглі до міста території. Водночас, м. Херсон з моменту деокупації міста (11.11.2022 року) та до теперішнього часу перебуває під артилерійськими та мінометними обстрілами, а серед особового складу є поранення та факти загибелі військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 .

Позивачка зазначила, що її участь у виконанні бойових завдань підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 29.08.2023 року. Тому вважає, що факт перебування на території Херсонської області особового складу в/ч НОМЕР_1 зумовлює у неї право на отримання збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди, яка відповідачем протиправно не виплачена.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Також витребувано у відповідача докази по справі.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив відмови у задоволенні позову, зазначивши, що відповідно до бойового розпорядження вищого керівництва, а саме командира НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони від 19.01.2023 №58дск, НОМЕР_4 батальйону ТРО (в/ч НОМЕР_1 ) наказано прибути в район с. Чорнобаївка Херсонської області для переходу в оперативне підпорядкування НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони та зайняти бойові позиції.

Згідно бойового розпорядження командира НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони від 22.01.2023 №69дск, відповідно до головного завдання в/ч НОМЕР_1 (кругової оборони АДРЕСА_2 ) наказано зайняти район оборони у м. Херсоні та частині прилеглих населених пунктів, та обладнати позиції для ведення можливого оборонного бою та протиповітряної оборони. У подальшому фактично зона відповідальності в/ч НОМЕР_1 суттєво не змінювалась, а особовий склад батальйону продовжував перебувати у м. Херсон та прилеглих населених пунктах, виконувати завдання на лінії бойового зіткнення.

На підставі бойового наказу командира НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони від 14.01.2023 №180дск, в/ч НОМЕР_1 з 18.01.2024 року передислоковано до Донецької області.

Оскільки під час періоду проходження позивачкою служби з 01.03.2023 по 18.12.2023 м. Херсон та прилеглі населені пункти, які входили до зони відповідальності та перебування особового складу НОМЕР_4 батальйону ТРО (в/ч НОМЕР_1 ), не включені до районів ведення бойових дій, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Справу розглянуто у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), 01.08.2022 року призвана за мобілізацією, та проходила військову службу діловодом групи логістики в/ч НОМЕР_1 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №131 від 02.08.2022 року (а.с.10). 29.08.2023 року позивачці видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 (а.с.12).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №353 від 18.12.2023 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби з 18.12.2023 на підставі п.п. «г» п.3 ч.5 ст.16 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи та виключено із списків частини та всіх видів забезпечення (а.с.11).

Відповідно до табелю солдата ОСОБА_1 , їй додаткову винагороду у 2023 році виплачено в наступному розмірі: січень 61 612,90 грн, лютий 70 645,16 грн, березень 100 000 грн, квітень 30 000 грн, травень 30 000 грн, червень 22 258,06 грн, липень 30 000 грн, серпень 30 000 грн, вересень 30 000 грн, жовтень 10 000 грн, грудень 56 193,55 грн (а.с.13).

Не погоджуючись з розміром виплаченої додаткової винагороди за період з 01.03.2023 до 18.12.2023, позивачка звернулась до суду з цим позовом, предметом якого є дослідження протиправності дій відповідача щодо невиплати їй додаткової винагороди в повному розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2-3 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі Порядок №260).

Згідно з п.2 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать, зокрема, винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією РФ в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває наразі.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168, яка набрала чинності 28.02.2022 та застосовується з 24.02.2022.

Оскільки спірним в межах даної справи є виплата додаткової винагороди в період з 01.03.2023 до 18.12.2023, суд враховує положення Постанови №168 в редакції від 21.01.2023.

Відповідно до п.1 Постанови №168 на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з п.п.24 п.10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.11.2014 (далі Положення №671), Міністр дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України видано Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29 (далі Окреме доручення) (застосовується з 01.06.2022), за змістом пункту 1 якого під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій,

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

Таким чином, щомісячна додаткова винагорода (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірі 100000 грн, встановлена Постановою №168, виплачується військовослужбовцям, які беруть безпосередню (особисту) участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).

Відповідно до п.3 Окремого доручення документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: - бойовий наказ (бойове розпорядження); - журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); - рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі 3 доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

За змістом п.5 Окремого доручення та п.1 Постанови №168 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

Згідно п.4 Окремого доручення керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цього доручення.

Також телеграмою Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 25.03.2022 №248/1298 з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, зокрема, командирам (начальникам) війькових частин направлено розрахунок-розсилку для донесення до відома змісту Окремого доручення. Додатком 1 до телеграми міститься довідка про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Таким чином, виплата додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або здійсненні заходівз національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що встановлюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу, на підставі яких військослужбовцю видається довідка про безпосередню участь у бойових діях або заходах.

В свою чергу, видача довідки про безпосередню участь у бойових діях або заходах є підставою для включення його до наказу командира (начальника) про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Судом встановлено, що позивачка у періоди з 12.08.2022 по 30.04.2023, з 11.05.2023 по 03.09.2023, з 17.09.2023 по 15.10.2023, з 22.10.2023 по 18.12.2023 брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи в районах с-ща Зарічне Комишуваської селищної громади Запорізької області, м. Херсон та с-ща Зеленівка Херсонської територіальної громади Херсонської області.

Такі обставини підтверджуються наявною в матеріалах електронної справи довідкою №970 від 25.03.2024, яка видана командиром в/ч НОМЕР_1 , в розпорядженні якої проходила військову службу позивачка. Довідка видана на підставі витягів з журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 та витягів з наказів командира в/ч НОМЕР_1 .

Суд не приймає доводи представника відповідача про відсутність підстав для виплати позивачці додаткової винагороди, у зв`язку з тим, що м. Херсон та прилеглі населені пункти, які входили до зони відповідальності та перебування в/ч НОМЕР_1 не включені до районів ведення бойових дій, враховуючи наступне.

Пункт 1 постанови №168 пов`язує виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн із безпосередньою участю військовослужбовців у бойових діях або забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.

Отже, військовослужбовець під час збійснення заходів повинен безпосередньо перебувати в районах ведення (здійснення) бойових дій.

Згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 06.12.2022 №1364 перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ (далі Перелік), у змісті якого міститься два переліка територій, на яких ведуться (велися) бойові дії: 1) Території можливих бойових дій; 2) Території активних бойових дій.

У період з 11.11.2022 по 01.05.2023 Херсонська міська територіальна громада була віднесена до переліку територій можливих бойових дій (пункт 1.9 підрозділу 1 розділу І Переліку).

З 01.05.2023 Херсонська міська територіальна громада включена до переліку територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.

У п.3.6 підрозділу 3 розділу І Переліку датою початку бойових дій визначено 01.05.2023, дата завершення бойових дій відсутня (станом на час прийняття рішення).

Таким чином, у спірний період Херсонська міська територіальна громада у будь-якому разі була включена до загального переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, а саме: з 11.11.2022 по 01.05.2023 до переліку територій можливих бойових дій, а з 01.05.2023 до переліку територій активних бойових дій.

Між тим, положення Постанови №168 не містять конкретизації категорії територій ведення бойових дій, на яких військовослудбовець повинен здійснювати заходи оборони для отримання додаткової винагороди, а лише вказує додаткові можливі варіанти цих територій: тимчасово окуповані, або території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.

Суд враховує, що підтримання високого рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України. Частиною 1 статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету та територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії РФ проти України. Отже, підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави.

Обмеження прав захисникам і захисницям України є порушенням конституційної гарантії на соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, визначеної у ч.5 ст.17 Конституції України, та знижує довіру цих осіб до держави, яку вони ціною свого життя і здоров`я захищають.

Таким чином, Держава Україна без рівноцінної заміни чи компенсації безвідносно до її фінансових можливостей не може в односторонньому порядку відмовитись від зобов`язань щодо додаткових гарантій соціального захисту осіб, які виконують свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності.

За наведеного правого регулювання, суд вважає, що відсутність у постанові №168 детальних положень про категорію території ведення бойових дій не може позбавляти права на отримання гарантії на соціальний захист військовослуйжбовців, які під час воєнного стану забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій згідно Переліку.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для виплати позивачці збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн за періоди з 12.08.2022 по 30.04.2023, з 11.05.2023 по 03.09.2023, з 17.09.2023 по 15.10.2023, з 22.10.2023 по 18.12.2023 під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

У позовних вимог позивачка заявляє про виплату їй додаткової винагороди з березня 2023 по грудень 2023 року. Однак згідно табелю №101029 в межах заявленого періоду позивачці у відповідності до вимог Постанови КМУ №168 вже виплачена збільшена до 100000 грн додаткова винагорода за березень 2023 року.

З урахування виплати додаткової винагороди за березень 2023 року, в межах заявлених позовних вимог, не виплаченою залишилась збільшена до 100000 грн додаткова винагорода за періоди безпосередньої участі позивачки у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 11.05.2023 по 03.09.2023, з 17.09.2023 по 15.10.2023, з 22.10.2023 по 18.12.2023.

Отже суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та не виплати позивачці збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди, яку допущено не за весь заявлений у позовних вимогах період (з 01.03.2023 по 18.12.2023), а за періоди з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 11.05.2023 по 03.09.2023, з 17.09.2023 по 15.10.2023 та з 22.10.2023 по 18.12.2023.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 №3- рп/2003).

Таким чином, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання.

Суд вважає, що з метою ефективного захисту порушених прав позивачки, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом: зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці збільшену до 100000 грн додаткову винагороду згідно постанови №168 за безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України періоди з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 11.05.2023 по 03.09.2023, з 17.09.2023 по 15.10.2023 та з 22.10.2023 по 18.12.2023, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивачка як учасниця бойових дій на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди відповідно до постанови №168 у періоди з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 11.05.2023 по 03.09.2023, з 17.09.2023 по 15.10.2023 та з 22.10.2023 по 18.12.2023 за безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100000 грн додаткову винагороду згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в періоди з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 11.05.2023 по 03.09.2023, з 17.09.2023 по 15.10.2023 та з 22.10.2023 по 18.12.2023, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва