Справа № 200/1267/24
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року Справа№200/1267/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, місцезнаходження: 10003, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Ольжича, будинок 7) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 18 від 30.01.2024 року про відмову ОСОБА_1 , в переході на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , шляхом переведення її з 24.01.2024 року на пенсію за віком державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ з урахуванням даних, зазначених в довідках від 22.01.2024 № 28-Ф, від 22.01.2024 № 29-Ф.

В обґрунтування позову зазначила, що є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років. Перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців. Отже вважає, що має право на переведення на пенсію по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII та, відповідно, є правові підстави для переведення з пенсії по інвалідності, призначеної їй згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058) , на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII.

Вважає рішення пенсійного органу протиправним та таким, що порушує її право на належний соціальний захист, тому звернулась до суду з даним позовом.

Просила суд задовольнити позовні вимоги.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області подано відзив на позов, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Підставою звернення до суду та предметом спору в даній справі є: рішення № 18 від 30.01.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України №1058. 24.01.2024 позивач звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, заява позивача надійшла до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянуло заяву від 24.01.2024 позивача щодо переходу на пенсію по Закону України «Про державну службу».

Додано, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723 і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Таким чином, позивач хоча і має станом на 01.05.2016 стаж державного службовця більше 10 років, не має права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723 на підставі п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889, оскільки на час звернення до відповідача з відповідною заявою не досягла шістдесяти річного віку.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області подано відзив на позов, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Станом на 24.01.2024 Позивач має 43 роки, тому право на пенсію за віком відповідно до п.п.10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закон № 889 у Позивача відсутнє. Крім того, п.п.10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закон № 889 не передбачені умови призначення пенсії по інвалідності. Тому особи, які станом на 01.05.2016 (дату набрання чинності Законом № 889) не мають 10 років необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723, права на пенсію відповідно до ст. 37 Закону № 3723, з урахуванням вимог, визначених у пунктах 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 не мають.

Ухвалою суду від 11 березня 2024 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Надано позивачу термін протягом десяти днів, починаючи з наступного дня після отримання цієї ухвали, впродовж якого позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом надання позовної заяви із зазначенням індексу місця проживання позивача, відомостей про наявність/відсутність електронного кабінету стосовно позивача та її представника.

Представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 11 березня 2024 року надано позовну заяву із зазначенням індексу місця проживання позивача, відомостей про наявність/відсутність електронного кабінету стосовно позивача та її представника

Отже вимоги ухвали суду від 11 березня 2024 року були виконані позивачем та її представником.

Ухвалою суду від 18 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №200/1267/24.

Відповідачі скористались правом на подання відзиву відповідно до статті 162 КАС України.

Позивач не скористався правом на подання відповіді на відзив відповідно до статті 163 КАС України.

У період з 13 травня 2024 року по 17 травня 2024 року включно суддя Зеленов А.С. перебував у щорічній відпустці.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААВ №220191 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, безстроково.

Позивач з 11 жовтня 1999 року по 08 січня 2024 року працювала в органах Пенсійного фонду на різних посадах, що підтверджується відомостями трудової книжки НОМЕР_3 .

З 02 листопада 2020 року позивач отримувала пенсію по інвалідності та перебувала на обліку як отримувач пенсії у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

24 січня 2024 року позивач звернулась до пенсійного органу через веб портал із заявою №246 про перехід на пенсію за Законом України «Про державну службу».

До заяви було додано: паспорт громадянина України; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; трудову книжку; довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 22 січня 2024 року №28-Ф, 29-Ф; довідку про періоди роботи від 15 січня 2024 року №43 Д.

Відповідно до пункту 4.2 розділу ІV Постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Заява позивача відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

30 січня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області рішенням № 18 відмовило позивачу в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з недосягненням нею пенсійного віку.

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15 січня 2024 року №43-Д, позивач має станом на 08 січня 2024 року стаж державної служби 24 роки 2 місяці 28 днів.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності відмови в переведені позивача на пенсію згідно зі ст. 37 Закону України 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» та недосягненням нею пенсійного віку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 9 статті 37 закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина 12 статті 37 закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII).

Судом встановлено, що трудовий стаж позивача на державній службі складає 24 роки 2 місяців 28 днів, з 02 листопада 2020 року їй встановлена ІІ група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ №220191.

Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, то суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на статтю 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, відповідно до якої пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV, як на підставу для відмови позивачу у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, суд вважає необґрунтованими, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 13 лютого 2018 по зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18).

Як зазначено у вказаному судовому рішенні ознаками цієї типової справи є:

а) позивач - особа, яка займає (або займала) посаду держслужби та якій встановлена інвалідність;

б) відповідач - територіальний орган Пенсійного фонду України;

в) предмет спору - вимога зобов`язати відповідача призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

Висновки Великої Палати Верховного Суду в цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

На інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі, можуть впливати відмінності в обставинах справи, зокрема щодо стажу позивача.

Згідно приписів ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, оскільки дана адміністративна справа є типовою, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 18 від 30 січня 2024 року про відмову ОСОБА_1 , в переході на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , шляхом переведення її з 24.01.2024 року на пенсію за віком державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ з урахуванням даних, зазначених в довідках від 22.01.2024 № 28-Ф, від 22.01.2024 № 29-Ф, слід зазначити наступне.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зазначає, що чинним законодавством України встановлена можливість подання відповідної заяви про призначення (перерахунок) пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України та визначено екстериторіальний принцип обробки заяв. А тому, оскільки відповідальним за прийняття оскаржуваного рішення є орган Пенсійного фонду, що розглядав таку заяву, належним способом захисту порушеного права є зобов`язання саме такого органу Пенсійного фонду призначити (перерахувати) пенсію.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

Тобто, відповідальним за виплату пенсії є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Втім, підстави для зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про переведення позивача з 24.01.2024 року на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ з урахуванням даних, зазначених в довідках від 22.01.2024 № 28-Ф, від 22.01.2024 № 29-Ф, на момент розгляду справи відсутні, оскільки права позивача в цій частині Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не порушені.

В той же час, суд зауважує, що судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. Суд може прийняти інше рішення, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При встановленні порушення права позивача у спірних правовідносинах суд має вирішити питання про відновлення такого права.

В силу статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вказане, позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 №246 від 24 січня 2024 року про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», та призначити з 24 січня 2024 року пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» з урахуванням даних, зазначених в довідках від 22 січня 2024 року № 28-Ф, від 22 січня 2024 № 29-Ф.

Такий спосіб захисту порушеного права є достатнім, враховуючи обставини справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат по справі відсутній, оскільки позивач звільнена від його сплати відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, місцезнаходження: 10003, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Ольжича, будинок 7) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 18 від 30 січня 2024 року про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 №246 від 24 січня 2024 року про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», та призначити з 24 січня 2024 року пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» з урахуванням даних, зазначених в довідках від 22 січня 2024 року № 28-Ф, від 22 січня 2024 № 29-Ф.

У задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження 20 травня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі Електронний суд.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов