Справа № 260/1063/24
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2024-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 травня 2024 рокум. Ужгород№ 260/1063/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України , в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо несвоєчасного виконання рішення Свалявського районного суду від 07.05.2021 року у справі 306/701/20 в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн.;

2) стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , компенсацію в розмірі трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення Свалявського районного суду Закарпатської області суду від 07.05.2021 року по справі № 306/701/20 у сумі 10997,26 грн. та 33556,69 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

У поданому до суду відзиві представник відповідача заявив клопотання про залишення позову без розгляду. Вказане клопотання мотивоване тим, що позивач про порушення своїх прав дізнався (або мав дізнатися) у серпні 2022 року, адже, як стверджує позивач, «відповідач був зобов`язаний протягом трьох місяців з дня надходження виконавчого листа перерахувати кошти позивачу, а саме до 08.08.2022». На думку Казначейства, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, який передбачений ст. 122 КАС України, а тому у зв`язку з пропуском строку звернення до суду позов підлягає залишенню без розгляду.

Окрім того у відзиві представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у справі, на обгрунтування якого вказує, що у справі № 260/1063/24 заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги спрямовані на стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України у зв`язку з тривалим невиконанням рішення Свалявського районного суду у справі № 306/701/20, яке набрало законної сили, тобто рішення загального суду у цивільній справі. Відповідач посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, згідно якої інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання, тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Таким чином, відповідач вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому просить закрити провадження у справі.

Представником відповідача подано заперечення на вказані клопотання, згідно яких просить відмовити у задоволенні клопотань про залишення позову без розгляду та закриття провадження у справі як безпідставних.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд враховує таке.

Частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого згаданим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 згаданої статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що предметом оскарження в даній справі є протиправна бездіяльність Державної казначейської служби України щодо несвоєчасного виконання рішення Свалявського районного суду від 07.05.2021 року у справі 306/701/20 та невиплати компенсації в розмірі трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення та інфляційних втрат.

Відповідно до п.50 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженої Постановою КМУ 03.08. 2011 р. № 845 компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку. Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Таким чином, нарахування та виплата компенсації за несвоєчасне виконання рішення суду, де боржником є державний орган, здійснюється за заявою стягувача, яка повинна бути розглянута Казначейством, в результаті чого Казначейство приймає рішення або постанову про виплату компенсації чи відмовляє у виплаті такої.

Так, позивач звернувся до Державної казначейської служби України із заявою про нарахування та виплату компенсації та інфляційних витрат за порушення строку виконання судового рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 07.05.2021 по справі №306/701/20, за результатами розгляду якої листом від 10.01.2024 № 5-11-11/654 позивачу відмовлено у задоволенні такої за відсутності підстав.

Отже, шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду розпочався з моменту отримання позивачем листа від 10.01.2024 року.

З огляду на вказане, доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки такий строк позивачем не пропущено.

За таких обставин, суд приходить висновку, що у даній справі відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду, передбачені ст.240 КАС України. Відтак, клопотання відповідача є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі суд вказує наступне.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду адміністративної справи без вирішення її по суті та винесення рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Після закриття провадження позивач не має права на повторне звернення до суду з тим самим позовом.

Підстави для закриття провадження в справі вичерпно визначені ст. 238 КАС України і свідчать про те, що процес виник або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжений з інших причин, в тому числі і в зв`язку з волевиявленням сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки.

Згідно матеріалів справи позивач просить стягнути з Державного бюджету України інфляційні втрати та 3% річних у зв`язку з неналежним виконання рішення Свалявського районного суду від 07.05.2021 року у справі 306/701/20, винесеним у цивільній справі щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Аналіз змісту частини 2 статті 625 ЦК України дозволяє дійти висновку, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Законом № 2050-III також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту проросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору.

Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України та Законом України № 2050-III зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Подібний висновок було викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі №520/17342/18, відповідно до якого «Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин».

Отже, якщо вирішення питання про стягнення інфляційних і річних відсотків безпосередньо пов`язане із розв`язанням публічно-правового спору, то розгляд таких справ має відбуватися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що окрім обумовленої вимоги про стягнення інфляційних і річних відсотків позивач звернувся з позовом про визнання протиправною бездіяльності Державної казначейської служби України з питань виконання рішення Свалявського районного суду від 07.05.2021 року у справі 306/701/20, ухваленого в порядку цивільного судочинства.

А отже заявлена позивачем вимога стосується не виключно факту невиконання/ неналежного виконання покладених на відповідача зобов`язань за рішенням Свалявського районного суду від 07.05.2021 року у справі 306/701/20.

У даному випадку, така протиправна бездіяльність стосується невиплати в добровільному порядку Державною казначейської служби України інфляційних втрат та 3 % річних при виконанні рішення Свалявського районного суду від 07.05.2021 року у справі 306/701/20, а отже такий спір з урахуванням частини 5 ст. 21 КАС України належить розглядати в адміністративному судочинстві. Підтвердженням вказаного є постанова КАС ВС від 19 грудня 2023 року у справі № 380/8020/22.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) розуміється сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частини першої статті 18 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в цивільних справах здійснюється у порядку, встановленому Розділом VII ЦПК. Так згідно ч.1 ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При цьому, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Отож, наявність у ЦПК України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання до суду нового позову в порядку адміністративного судочинства.

За приведених положень законодавства суд вказує, що судове рішення в цивільній справі виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 вересня 2020 року в справі №640/15623/19, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17 та постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15, від 21.12.2020 року у справі №440/1810/19.

Також згідно правового висновку, викладеному в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13 не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому ЗУ № 1404-VІІІ, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Отож, якщо заявлена вимога позивача стосується виключно факту невиконання/ неналежного виконання покладених на відповідача зобов`язань, то така вимога не підлягатиме розгляду в порядку адміністративного судочинства, що вказує на відсутність між сторонами публічно-правового спору та як наслідок виключатиме можливість застосування до вказаних правовідносин положень частини 5 ст. 21 КАС України щодо розгляду заявленої позивачем вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за правилами адміністративного судочинства. У такому випадку позовна вимога про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних підлягатиме розгляду за правилами цивільного судочинства.

Натомість у даній справі позивач оскаржує саме протиправну бездіяльність щодо невиплати в добровільному порядку інфляційних втрат та 3 % річних при виконанні рішення Свалявського районного суду від 07.05.2021 року у справі 306/701/20, а тому суд вказує на наявність публічно-правового спору, який належить розглядати в адміністративному судочинстві.

З огляду на вказане, суд приходить висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 3, 121, 123, 238, 240, 243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України. Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяМ.М. Луцович