Справа № 520/9921/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 травня 2024 р.Справа № 520/9921/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 382 КАС України по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 по справі № 520/9921/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ПФ України в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФ України в Харківській області, які полягають у обмеженні з 01.07.2022 виплат щомісячної пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, у тому числі дії по зменшенню йому виплати пенсії за березень 2023 року з суми 22499,02 грн. до суми 20930,00 грн.;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській області виплачувати ОСОБА_1 з 01.07.2022 щомісячну пенсію з урахуванням нарахованих йому до виплати сум індексації пенсії, згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 та від 01.03.2023 № 168, без обмеження суми виплат пенсії максимальним розміром та провести відповідну виплату пенсії з урахуванням виплачених сум у найближчий виплатний період.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФ України в Харківській області, які полягають у обмеженні щомісячної пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2022 та з 01.03.2023 максимальним розміром в частині невиплати надбавки до пенсії за непрацездатну дитину віком до 18 років в розмірі 1013,50 грн..

Зобов`язано ГУ ПФ України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 з 01.07.2022 щомісячну пенсію з урахуванням нарахованої надбавки до пенсії за непрацездатну дитину віком до 18 років в розмірі 1013,50 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2023 по справі № 520/9921/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 по справі № 520/9921/23 - скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у обмеженні з 01.07.2022 виплат щомісячної пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, у тому числі дії по зменшенню йому виплати пенсії за березень 2023 року з суми 22499,02 грн. до суми 20930,00 грн..

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплачувати ОСОБА_1 з 01.07.2022 щомісячну пенсію, з урахуванням нарахованих йому до виплати сум індексації пенсії, згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 та від 01.03.2023 №168, без обмеження суми виплат пенсії максимальним розміром та провести відповідну виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.

04.03.2024 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про необхідність встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України, в якій останній просить суд встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області строк у тридцять днів для надання до суду звіту про повне виконання ним постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 по справі № 520/9921/23 з наданням до суду доказів нарахування і виплати ОСОБА_1 з 01.07.2022 по 01.03.2023 щомісячної пенсії, з урахуванням надбавки до пенсії за непрацездатну дитину віком до 18 років, нарахованих йому до виплати сум індексації пенсії, згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 та від 01.03.2023 №168, без обмеження суми виплат пенсії максимальним розміром та провести відповідну виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що після виконання відповідачем у січні 2024 року рішення та постанови, розмір пенсії позивача (з урахуванням доплати на дитину) становив: з 01.03.2022 - 23966,02 грн., але виплату пенсії знову обмежено максимальним розміром в сумі 19387,19 грн.; з 01.03.2023 - 23545,22 грн., але виплату пенсії знову обмежено максимальним розміром в сумі 22499,02 грн.. Вказує, що такі дії відповідача прямо суперечать правовій позиції Другого апеляційного адміністративного суду у постанові від 11.12.2023 по справі № 520/9921/23, оскільки відповідач продовжує вчиняти одні і ті ж протиправні дії по обмеженню виплати пенсії позивачу максимальним розміром на підставі одних і тих же правових норм за вже досліджений судом період всупереч судовому рішенню (постанові).

Крім того, вказує, що листом відповідача від 26.02.2024 №2000-0309/833998 позивача повідомлено про те, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 по справі № 520/9921/23 не було зобов`язано Головне управління здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.04.2022 з урахуванням надбавки до пенсії за непрацездатну дитину віком до 18 років без обмеження максимальним розміром. Разом з тим, позивач вказує, що такі дії відповідача не відповідають змісту судових рішення і постанови, оскільки постановою було скасоване рішення суду першої інстанції лише в частині відмовлених у задоволенні позовних вимог, а в іншій частині (в частині задоволених позовних вимог) рішення залишене в силі і підлягає обов`язковому виконанню, у тому числі разом з виконанням постанови.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не надало заперечення на заяву про встановлення судового контролю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи заяви, колегія суддів вважає, що заява про встановлення судового контролю не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами частин 1,2 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Норма статті 382 КАС України не містить застереження, що суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення лише одночасно з ухваленням останнього.

У випадку ухилення боржника - суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.

При цьому колегія суддів зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року зазначив, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Нормативні приписи, закріплені у ч. 1 ст. 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, пп. "ґ" п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 у справі №235/7638/16-а.

При цьому, у постановах від 15.08.2019 у справі № 826/15466/16 та від 11.02.2020 у справі №200/3958/19-а Верховний Суд зауважив, що встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 зазначив, що зокрема ст.382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними та допустимими доказами підстави вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією висловленою Верховного Суду у постановах від 27.02.2020 у справі №0640/3719/18 та від 11.06.2020 у справі №540/13988/19.

Колегія суддів зауважує, що виконання рішення суду забезпечується також через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження.

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Водночас, станом на момент звернення заявника з заявою про встановлення судового контролю та її розгляду судом відсутні відомості щодо отримання ним виконавчого листа та пред`явлення його до виконання в органи державної виконавчої служби з метою примусового виконання судового рішення.

Тобто позивачем не вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України "Про виконавче провадження".

Враховуючи те, що при зверненні до суду із заявою про встановлення судового контролю не було наведено жодних аргументів, підтверджених доказами, стосовно того, що у разі невжиття судом процесуальних заходів, передбачених ст.382 КАС України, ухвалене в цій справі судове рішення по суті спору залишиться невиконаним, або для його виконання слід буде докласти значних зусиль, в тому числі шляхом ініціювання нового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 311, 325, 328, 370, 382, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 у справі № 5209921/23 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Жигилій С.П.
Судді(підпис) (підпис) Русанова В.Б. Перцова Т.С.