Справа № 158/511/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 158/511/24 пров. № А/857/6545/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

за участю секретаря Кулабухової М.М.,

представника апелянта Миколаєнка Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2024 року (ухвалене головуючим суддею Сіліч Ю.Л. у м. Ківерці, повне судове рішення складено 23 лютого 2024 року) у справі № 158/511/24 за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідач перебуває на території України незаконно (відсутні будь-які чинні дозвільні документи), статус біженця або ж особи, яка потребує додаткового захисту відсутній, а тому просить винести рішення про затримання останнього строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.02.2024 адміністративний позов задоволено. Затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців, але не довше моменту виконання рішення про примусове видворення.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду провадження судом встановлено наявність підстави - «можливе ухилення іноземця від виконання рішення про його примусове видворення», оскільки ОСОБА_2 категорично відмовився покидати територію України за наявності сім`ї на території України та бажання брати подальшу участь у судовому процесі відносно нього (за вироком Бориспільського міськрайонного суду).

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом до закінчення кримінального провадження.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач, в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 16.02.2024 року співробітниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області було затримано громадянина російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), що підтверджується протоколом МКМ №000427 про адміністративне затримання.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення ПНМКМ 014524 від 16.02.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення виді штрафу в розмірі 5100 грн.

Цього ж числа, співробітниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове видворення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відібрано розписку про отримання зазначеного рішення.

На підставі рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 16.02.2024, відповідача було поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території Україні.

Позивач, з метою ідентифікації для забезпечення примусового видворення відповідача, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Як свідчать обставини даної справи, позивач звернувся до суду з даним позовом про затримання ОСОБА_4 , саме з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 був обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000338.

Так, у 2017 році ОСОБА_5 був обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 Кримінального кодексу України та перебував під слідством.

12.02.2024 вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 359/8193/17 відповідач виправданий за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України та визнаний винним за ч. 2 ст. 311 Кримінального кодексу України та звільнений від відбування покарання за закінченням строків давності.

Як слідує з Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) вирок у справі 359/8193/17 не набрав законної сили, оскільки відповідно до ухвал Київського апеляційного суду від 18.04.2024 та 29.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі 359/8193/17 (реєстраційні номери в ЄДРСР 118592924, 118726697).

Слід зазначити, що участь обвинуваченого в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження є обов`язковою відповідно до ч. 2 ст. 318 Кримінальний процесуальний кодекс України (далі - КПК України).

Водночас, поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України унеможливлюють виконання ним вказаних зобов`язань та позбавляє суд можливості розглядати кримінальне провадження, яке здійснюється за обов`язковою участі обвинуваченого.

Крім того, положеннями ст. 323 КПК України передбачено, якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення в порядку, передбаченому главами 11 та 12 цього Кодексу.

Як зазначалося вище, метою затримання відповідача, є його примусове видворення за межі території України. Однак, в такому випадку, така особа може уникне відповідальності.

Слід також наголосити, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону № 3773-VI виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом до закінчення кримінального провадження.

Відтак, Закон № 3773-VI прямо забороняє виїзд з України іноземцю або особі без громадянства у разі розгляду щодо нього кримінальної справи судом.

Тобто, у разі видворення ОСОБА_4 за межі території України він повинен виїхати з України, однак це заборонено, оскільки він є обвинуваченим у кримінальному провадженні.

Не можна вважати правильними доводи позивача щодо необхідності ідентифікації ОСОБА_4 , оскільки він був ідентифікований Бориспільського міськрайонного суду Київської області, який розглядав відповідне кримінальне провадження.

Також слід зазначити, що в матеріалах справи наявна копія діючого паспорта відповідача, а саме громадянина російської федерації, який дає йому право на виїзд з України (закордонний паспорт, дійсний до 2025 року), що вказує на можливість ідентифікації останнього.

Разом з цим, суд першої інстанції, задовольняючи позов, не надав оцінку вказаним обставинам справи та дійшов помилкового висновку про необхідність затримання ОСОБА_4 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

За даних обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції належить скасувати з викладених вище підстав, а в позові слід відмовити.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, зокрема порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

На думку колегії суддів, порушення норм процесуального права виразилося у неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для її вирішення.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2024 року у справі № 158/511/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 16 травня 2024 року