Справа № 200/2199/24
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2024 року Справа№200/2199/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, їх посадових та службових осіб,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2024 ОСОБА_1 , позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 в сумі в розмірі 247816,03 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, сплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 в сумі в розмірі 247816,03 грн., негайно після набрання судовим рішенням законної сили;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у належному розмірі, за період затримки її виплати на один і більше календарних місяців по дату фактичної виплати.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.04.2024 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

30.04.2024 відповідач подав відзив на адміністративний позов та докази по справі.

Інших клопотань від сторін до суду не надходило.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє й на теперішній час.

02.03.2022 опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2022 №14/І-г «Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи» запроваджено особливий режим роботи для суддів Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи з 26.02.2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він перебуває на обліку у відповідача з 13.08.2022, як отримувач пенсії за віком, яка йому була призначена на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2023 у справі №200/3324/23. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2023 у справі №200/3324/23 виконано відповідачем у повному обсязі. Проте, після призначення пенсії позивачу, відповідач заборгованість по пенсії, яка виникла в зв`язку із тривалими судовим спором, за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 в розмірі 247816,03 грн. позивачу не сплатив, пославшись на відсутність коштів.

Позивач вважає таку бездіяльність незаконною, оскільки вона порушує його право на пенсійне забезпечення. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В установлений судом строк відповідачем через Відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач мотивував тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Селидове, як отримувач пенсії за віком, призначеної Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з 13.08.2022 згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2023 по справі №200/3324/23, яке набрало законної сили 17.10.2023. Доплата, нарахована на виконання рішення суду, за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 складає 247816,03 грн. Починаючи з грудня 2023 року виплата пенсії позивачу у місячному розмірі проводиться шляхом включення до сформованої відомості на виплату пенсій з подальшим зарахуванням на поточний рахунок, відкритий в банківській установі АТ КБ «Приватбанк». Розмір призначеної пенсії позивачу обчислений на виконання рішення суду з урахуванням вимог статті 8 Закону України від 02.09.2008 №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці». Відповідно до статті 10 Закону України від 02.09.2008 №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» фінансування витрат на виплату підвищеного розміру пенсії, розрахованого відповідно до статті 8 Закону України від 02.09.2008 №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці», здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Так, відповідач вважає, що підставою звернення до суду з цим позовом слугував факт утвореної заборгованості пенсійних виплат на виконання судового рішення у справі №200/3324/23.

Крім того, відповідач зазначив, що виплата заборгованості з пенсії за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 в сумі в розмірі 247816,03 грн. не відбулась, тож відсутні підстави вважати, що відповідачем порушено строки виплати нарахованої пенсії, оскільки для проведення розрахунку компенсації втрати частини доходів порушений строк, зокрема, період затримки виплати пенсії, має бути визначений. При цьому, наголошує, що остаточна сума компенсації, відповідно до приписів законодавства, підлягає розрахунку на день виплати боргу та не залежить від дати ухвалення судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2023 у справі №200/3324/23, яке набрало законної сили 17.10.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії №12 від 13.12.2022 року на заміну рішення №12 від 22.08.2022 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.08.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати періоди: з 01.11.1993 по 06.06.1995 року включно, з 12.08.1995 по 24.09.1995 року включно, з 24.10.1995 по 04.11.1995 року включно, з 27.03.2009 по 08.06.2009 року включно до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням постанови КМУ від 31.03.1994 р. № 202, з 21.11.1996 по 24.12.1996 року включно, з 25.12.1996 по 25.12.1996 року включно, з 12.01.1997 по 08.02.1997 року включно, з 01.10.1997 по 02.10.1997 року включно, з 01.05.1998 по 06.05.1998 року включно, з 01.06.1998 по 16.06.1998 року включно, з 01.07.1998 по 17.07.1998 року включно, з 01.08.1998 по 03.08.1998 року включно, 01.11.1998 року, 01.01.1999 року, з 01.03.2000 по 04.03.2000 року включно, з 12.10.2006 по 27.11.2006 року включно, з 29.11.2006 по 30.11.2006 року включно, з 11.12.2006 по 31.12.2006 року включно, з 17.01.2007 по 25.01.2007 року включно, 31.10.2013 року, 31.03.2014 року, з 30.05.2014 по 31.05.2014 року включно, з 01.07.2014 по 06.07.2014 року включно, з 01.09.2014 по 05.09.2014 року включно, 01.01.2015 року, з 01.02.2015 по 02.02.2015 року включно, з 01.04.2021 по 07.04.2021 року включно до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

09.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом вих.№7727/02-16 надало відповідь на адвокатський запит в інтересах позивача, в якій зазначило наступне.

«Частиною 2 статті 14, статтею 225 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанови та ухвали суду по адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання по всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили виконуються органами Пенсійного фонду України відповідно до покладених зобов`язань.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2023 по справі №200/3324/23, яке набрало законної сили 17.10.2023, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (про призначення пенсії за віком відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати певні періоди роботи до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі Закон 1058), з урахуванням висновків суду.

Рішення суду відпрацьоване без порушення терміну згідно чинного законодавства в межах наданих повноважень.

Отже, ОСОБА_1 з 13.08.2022 призначено пенсію за віком відповідно до частини 3 статті 114 Закону 1058.

Пенсію обчислено у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, як визначено абзацом третім частини першої статті 28 Закону 1058 та статтею статті 8 Закону України від 02.09.2008 № 345 «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату сум, призначених за рішенням судів проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на положення статей 72, 73 Закону 1058, кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, їх використання на цілі, непередбачені Законом 1058, забороняється.

Згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України», бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує означену політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства (підпункти 20, 24 пункту 1 статті 116 Бюджетного кодексу України № 2456 VI від 8 липня 2010 року).

Нараховані на виконання рішень суду кошти виплачуються в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Виплата за рішенням суду за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 в сумі 247816,03 грн., як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу (довідка про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії додається).

Кошти Державного бюджету України включаються до бюджету Пенсійного фонду України в обсягах, визначених законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік на день підготовки відповіді не затверджено.

Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2024 рік після його затвердження.».

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.04.2024 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії гр. ОСОБА_1 , який знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Селидове), за період з 13.08.2022 по 30.04.2024 розмір нарахованої але невиплаченої пенсії складає 247816,03 грн.

Відповідно до розрахунку нарахованої та фактично виплаченої пенсії по пенсійній справі №12 ОСОБА_1 за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 сума боргу складає 247816,03 грн.

Згідно пенсійної справи позивача з серпня 2022 року по листопад 2023 року пенсійні виплати у розмірі 247816,03 грн. нараховані, але не виплачені позивачу в повному обсязі, що не оспорюється відповідачем.

З 13.08.2022 по 30.11.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплату пенсії позивачу фактично не здійснювало, що підтверджується листом відповідача від 09.04.2024 вих.№7727/02-16.

Судом встановлено, що з 01.12.2023 відповідач здійснює поточну виплату пенсії позивачу, проте, пенсія за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не виплачується по теперішній час.

Інших доказів в обґрунтування законності підстав не виплати пенсії позивачу з 13.08.2022 по 30.11.2023 у розмірі 247816,03 грн. відповідачем суду не надано.

Право позивача на отримання пенсії відповідачем не оспорюється.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірними питанням у справі є правомірність не виплати пенсії позивачу за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 у розмірі 247816,03 грн., що не було предметом розгляду у межах справи №200/3324/23.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Стаття 129-1 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

При цьому, в порядку частини третьої вказаної статті невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду передбачено статтею 383 КАС України.

Так, частиною першою статті 383 КАС встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Як встановлено судом вище, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2023 у справі №200/3324/23, яке набрало законної сили 17.10.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Оскільки, резолютивною частиною рішення від 15.09.2023 у справі №200/3324/23 не визначено зобов`язань щодо нарахування та виплати пенсії позивачу, зокрема, за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 у розмірі 247816,03 грн., у суду відсутні підстави вважати, що даний спір слід вирішувати в порядку статті 383 КАС України.

Таким чином, доводи відповідача відносно того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 383 КАС України, а провадження у справі №200/2199/24 підлягає закриттю, є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 по справі №200/6649/23 не є релевантною до даної справи.

В свою чергу, суд враховує, що частиною четвертою статті 78 КАС України, гарантовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Підсумовуючи, суд констатує, що встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2023 у справі №200/3324/23, яке набрало законної сили 17.10.2023, обставини, не потребують доказування.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною другою статті 46 Закону №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач не заперечує щодо наявності заборгованості перед позивачем з виплати пенсії за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 у розмірі 247816,03 грн., однак зазначає, що виплата пенсії, як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Суд зауважує, що згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Разом з тим, суд не погоджується з вищезазначеними діями відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №1058-IV, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, та обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 16 Закону №1058-IV передбачено, що застрахована особа має право, зокрема, на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

З аналізу вищенаведених норм можна прийти висновку, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, відсутність бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у бюджеті Пенсійного фонду України, не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, не виплачуючи нараховану позивачу пенсію у розмірі 247816,03 грн., за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Відповідно до статті 13 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За таких обставин, наявними матеріалами справи підтверджено невиплату заборгованості з пенсії позивачу за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 у загальній сумі 247816,03 грн.

Отже, відповідачем порушено вимоги статті 19 Конституції України. При цьому, відповідач не допустив бездіяльності, а навпаки вчинив дії, що полягали у невірному застосуванні норм при здійснені пенсійних виплат, а тому саме дії відповідача є протиправними.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про визнання саме дій відповідача протиправними та задоволення позовних вимог в цій частині частково.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача здійснити виплату нарахованої пенсії в розмірі 247816,03 грн. за період з 13.08.2022 по 30.11.2023, право позивача на яку відповідачем не заперечується, однак було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, та зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу нарахованої пенсії в розмірі 247816,03 грн. за період з 13.08.2022 по 30.11.2023.

Щодо негайної виплати пенсії після набрання судовим рішенням законної сили, суд зауважує, що позовні вимоги позивача спрямовані виключно на зобов`язання відповідача вчинити певні дії (нарахувати та виплатити), а вимог щодо стягнення певних сум позивачем не заявлено, відтак відсутні правові підстави для негайної або невідкладної виплати сум виниклої заборгованості по пенсійним виплатам.

Щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який поширює свою дію на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно положень статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно положень статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок, зокрема, коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що визнано протиправними дії щодо не невиплати пенсії позивачу за період з 13.08.2022 по 30.11.2023, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати частин пенсії, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд приходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про задоволення позовних вимог позивача частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанцій №0983-4723-5650-4867 від 15.04.2024 позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 968,96 грн.

Згідно із частиною першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, їх посадових та службових осіб задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати нарахованої пенсії ОСОБА_1 за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 у розмірі 247816,03 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 нараховану пенсію за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 у розмірі 247816,03 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 13.08.2022 по 30.11.2023 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 17.05.2024.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Арестова