Справа № 120/1563/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 травня 2024 р. Справа № 120/1563/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (вул. Соборна, 50, м. Вінниця, 21050)

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення та не виплати позивачеві з листопада 2023 року допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі; зобов`язання відповідача призначити позивачеві з листопада 2023 року допомогу на проживання внутрішньо переміщеній особі; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві заборгованість за допомогою на проживання внутрішньо переміщеній особі, яка утворилася з листопада 2023 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що є внутрішньо переміщеною особою та вперше отримала такий статус на підставі довідки про взяття на облік № 1309- від 15.03.2023 року, виданої Департаментом адміністративних послуг Львівської міської ради. У зв`язку з наведеним позивачеві було призначено допомогу на проживання у розмірі 2000 грн щомісячно, яка виплачувалась з березня 2023 року по жовтень 2023 року включно. У листопаді 2023 року, у зв`язку із зміною місця проживання з Львівської області на Вінницьку область, позивач взята на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно згідно з довідкою № 529- від 09.11.2023 року, виданою відповідачем. Позивач наголошує, що у листопаді 2023 року звернулася до відповідача із заявою про призначення допомоги на проживання. За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач надав відмову аргументовану тим, що позивач немає права на отримання такої допомоги, оскільки звернулась за її виплатою не вперше. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не призначення та не виплати допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.02.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

26.02.2024 року за вх. №11540/24 позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.03.2024 року за вх.№17019/24 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що позивач вперше звернулась з заявою про надання допомоги в березні 2023 року до органу соціального захисту населення у м. Львів та отримувала допомогу в розмірі 2000 грн. Відповідно до інформації з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери перебуваючи на обліку як внутрішньо переміщена особа в м. Львів, позивач отримувала допомогу з березня 2023 року по серпень 2023 року. Разом з тим, як наголошує відповідач, за результатами верифікації позивач втратила право на отримання допомоги внутрішньо перемішеним особам, з вересня 2023 року. Відповідно до п. 9 Порядку № 509 у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання, позивач 09.11.2023 року звернулась до органу соціального захисту населення у м. Вінниця. 07.12.2023 року позивач повторно подала до відповідача заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Відповідач зауважує, що для поновлення виплати допомоги, особам, які мають право на таку виплату, необхідно стати на облік за новим фактичним місцем проживання/перебування і таку виплату буде продовжено. Разом з тим, за попереднім місцем проживання/перебування виплата припинена за результатами верифікації, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 року № 709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» (оскільки на депозитному банківському рахунку (рахунках) внутрішньо переміщена особа має кошти у загальній сумі, що перевищує 100 000 грн). Крім того, відповідач звертає увагу, шо відповідно до вимог п. 5 Порядку № 332 особа вважається такою, що звертається вперше, якщо їй не призначалася і не виплачувалася допомога відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам до дня звернення. Оскільки позивач на момент подання заяви, а саме 07.12.2023 року, вже зверталась та отримувала допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у м. Львів в період з березня 2023 року по серпень 2023 року, тому відсутні правові підстави вважати позивача такою, що звернулась вперше. З огляду на викладене відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою та вперше отримала такий статус на підставі довідки про взяття на облік № 1309- від 15.03.2023 року, виданої Департаментом адміністративних послуг Львівської міської ради.

У зв`язку з наведеним позивачеві було призначено допомогу на проживання у розмірі 2000 грн щомісячно.

Однак, з вересня 2023 року виплата вказаної допомоги припинена у зв`язку з наявністю на депозитному рахунку позивача коштів в загальній сумі, що перевищує 100 000 грн.

В подальшому, у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання, позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 09.11.2023 року №529-.

07.12.2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги на проживання.

Листом від 07.12.2023 року за вих.№15925/08/050/1 відповідач повідомив позивача про відмову в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, оскільки позивач звернулась за допомогою не вперше.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не призначення та не виплати допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Ст. 2 Закону № 1706-VII передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

20.03.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пункт 2 Порядку № 332 визначає, що з 1 серпня 2023 р. допомога призначається на шість місяців внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця внутрішньо переміщеній особі або уповноваженій особі на внутрішньо переміщену особу у випадку недієздатності отримувача або дитину (далі - уповноважена особа) у такому розмірі: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога призначається на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.

Згідно з п. 5 Порядку №332 особа вважається такою, що звертається вперше, якщо їй не призначалася і не виплачувалася допомога відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам до дня звернення.

Відповідно до пп. 3 п. 7 Порядку №332 допомога не призначається/не виплачується внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звертається за її призначенням, починаючи з 1 серпня 2023 р., якщо протягом трьох місяців перед зверненням або під час її отримання внутрішньо переміщена особа, яка звертається за допомогою на проживання, або є отримувачем допомоги, на 1 число місяця, з якого призначається допомога, або на 1 число кожного місяця, в якому отримується допомога, має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти в загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики, строк погашення яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень.

Аналогічні приписи щодо припипення виплати допомоги містяться й в пп. 3 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 року №709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб».

В ході судового розгляду встановлено, що позивач вперше отримала статус внутрішньо переміщеної особи на підставі довідки про взяття на облік № 1309- від 15.03.2023 року, виданої Департаментом адміністративних послуг Львівської міської ради.

У зв`язку з наведеним позивачеві було призначено допомогу на проживання у розмірі 2000 грн щомісячно з березня 2023 року.

Водночас, відповідно до інформації з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, 18.09.2023 року щодо позивача виявлено невідповідність, а саме: внутрішньо переміщена особа після набрання чинності постанови КМУ №709 від 11.07.2023 року має на депозитному банківському рахунку кошти в загальній суму, що перевищує 100 тис. гривень.

З огляду на вказану обставину прийнято рішення про припинення нарахування і здійснення позивачеві виплати допомоги.

Таким чином, з вересня 2023 року позивачеві припинено виплату допомоги відповідно до Порядку №332.

Суд зауважує, що позивачем не оскаржується рішення про припинення їй виплати вищевказаної допомоги органом соціального захисту населення, на обліку в якому вона перебувала до 09.11.2023 року.

В подальшому, у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання, позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 09.11.2023 року №529-.

07.12.2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги на проживання.

Листом від 07.12.2023 року за вих. № 15925/08/050/1 відповідач повідомив позивача про відмову в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, оскільки позивач звернулась за допомогою не вперше.

Так, в межах даної справи позивач визначила предметом позову саме бездіяльність відповідача щодо не призначення та не виплати їй з листопада 2023 року допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Оцінюючи вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не не призначення та не виплати позивачеві з листопада 2023 року допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, суд вказує, що відповідно до загальних засад права бездіяльність є формою пасивної поведінки. Водночас дії є активною формою поведінки суб`єкта владних повноважень, які виражаються у прийнятті рішень або інших активних формах здійснення наданих повноважень, у зв`язку із чим в подальшому виникає публічно-правовий спір.

Суд зауважує, що позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги на проживання, за результатами розгляду якої отримала відмову, що, в свою чергу, є формою активної поведінки суб`єкта владних повноважень.

Відтак, належним способом захисту в даному випадку є звернення із вимогою про визнання протиправною відмову відповідача у призначенні та виплаті позивачеві з листопада 2023 року допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Суд зазначає, що згідно п. 2 Порядку №332 з 1 серпня 2023 р. допомога призначається на шість місяців внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звернулася.

В той же час, особа вважається такою, що звертається вперше, якщо їй не призначалася і не виплачувалася допомога відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Судом встановлено, що позивач з березня 2023 року по серпень 2023 року вже отримувала допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 332, відповідно не вважається особою, що звертається вперше.

Суд наголошує, що продовження з 01.08.2023 року виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам автоматично на один шестимісячний період, не означає неможливість припинення вказаної виплати за наявності визначених законодавством підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що виплата позивачеві допомоги припинена у зв`язку з наявності в неї на депозитному банківському рахунку коштів в загальній суму, що перевищує 100 тис. гривень.

Так, у випадку позивача не йдеться про автоматичне продовження їй виплати допомоги у зв`язку зі зміною місця проживання та органу перебування на обліку як внутрішньо переміщена особа, а має місце наявність попередньо прийнятого рішення про припинення їй виплати допомоги та, відповідно, неотримання такої допомоги на момент звернення до відповідача. Тобто за наявних обставин автоматичне продовження позивачеві виплати допомоги за новим місцем перебування на обліку як внутрішньо переміщена особа неможливе.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не може вважатися такою, що звернулась вперше за призначенням вказаної допомоги до відповідача, оскільки судом встановлено факт призначення та отримання позивачем такої допомоги з березня 2023 року по серпень 2023 року.

Водночас п. 5 Порядку №332 визначено, що допомога може призначатися й особі, яка звертається за нею не вперше, на один шестимісячний період, але не більш як один раз, відповідно до пунктів 2-4 цього Порядку та за умови відповідності особи критеріям, зазначеним у пунктах 7, 7-1 і 8 цього Порядку, на підставі особисто поданої заяви, яка отримувала допомогу та відмовилася від неї та/або яку було знято з обліку як внутрішньо переміщена особа, у разі повернення особи до покинутого місця проживання, з якого здійснилося переміщення:

у якої після припинення виплати допомоги житлове приміщення було знищено або пошкоджено (до ступеня непридатного для проживання) та інформацію про яке внесено до Реєстру пошкодженого та знищеного майна (за технічної можливості), або щодо якого органом місцевого самоврядування, або обласною державною (військовою) адміністрацією подано документальне підтвердження факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації;

яка повторно перемістилася з територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, перелік яких затверджено Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації) та які включені до переліку територій після 1 грудня 2023 року.

Позивачем до матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів, що підтверджували б її відповідність критеріям, визначеним Порядком №332, для призначення допомоги як особі, що звертається за нею не вперше.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено в призначенні позивачеві з листопада 2023 року допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що спір вирішено не на користь позивача, підстави для присудження йому судового збору, сплаченого при зверненні до суду, відсутні.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 139, 143, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Департамент соціальної політики населення Вінницької міської ради (вул. Соборна, 50, м. Вінниця, 21050, )

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 20.05.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна