Справа № 120/13982/23
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13982/23

Головуючий у 1-й інстанції: Сало П.І.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

30 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С.

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представника відповідача: Гаврищук Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про визнання незаконним та скасування наказу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2024 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, від 03 серпня 2023 року № 287/9-03-ОС "Про увільнення від роботи ОСОБА_1 ".

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що оскільки початком військової служби військовозобовязаних є день зарахування до списків особового складу військової частини, то і датою увільнення від роботи у звязку з мобілізацією є день зарахування позивача до списків особового складу військової частини.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2024 відкрито апеляційне провадження та від 21.03.2024 призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.04.2024.

В подальшому, у судовому засіданні було оголошено перерву до 30.04.2024 у зв`язку з надходження клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

30.04.2024 представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом т.в.о. АРМА за № 341/9-03-ос від 24.09.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача звільнено з посади заступника Голови АРМА на підставі ч. 1 ст. 86, ст. 89 Закону України "Про державну службу" та ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) з 27.09.2021.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022 у справі № 640/30382/21 вказаний наказ визнано протиправним та скасовано, а позивача поновлено на посаді заступника Голови АРМА з 27.09.2021.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2022 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.03.2022 касаційну скаргу позивача задоволено частково, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2022 скасовано та залишено в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022.

На виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі, наказом т.в.о. Голови АРМА № 214/9-03-ос від 29.06.2023 ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника Голови АРМА з 27.09.2021.

З вказаним наказом позивача ознайомлено 30.06.2023.

03.07.2023 позивач подав відповідачу заяву про увільнення його від виконання посадових обов`язків заступника Голови АРМА відповідно до Законів України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з призовом на військову службу.

До заяви позивач додав довідку військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2023 № 222/ДЛ/25дв, згідно з якою старший лейтенант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

22.07.2023 позивач повторно подав відповідачу заяву про увільнення від виконання обов`язків за посадою з 03.07.2023, посилаючись на те, що він проходить військову службу за призовом під час мобілізації. До заяви позивач додав вищезазначену довідку військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2023 №222/ДЛ/25дв.

З метою розгляду заяви позивача про увільнення від роботи на адресу командира військової частини НОМЕР_1 було скеровано запит про надання документів, що підтверджують прийняття ОСОБА_1 на військову службу. У відповідь на цей запит отримано витяг з наказу командира 1 бригади оперативного призначення ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 01.03.2022 № 45 про зарахування позивача в списки особового складу бригади (та на всі види забезпечення) і призначення позивача на військову посаду з 28.02.2022.

Наказом голови АРМА № 287/9-03-ОС від 03.08.2023 позивача увільнено від роботи на посаді заступника Голови АРМА на особливий період зі збереженням місця роботи та займаної посади, з 28.02.2022 до дня фактичного його звільнення з військової служби. Підставою для прийняття наказу зазначено заяву позивача від 03.07.2023, довідку військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2023 № 222/ДЛ/25дв та вищевказаний витяг з наказу командира бригади (по стройовій частині) від 01.03.2022 № 45.

Позивач з цим наказом не погоджується та вважає, що відповідач неправомірно визначив дату увільнення від роботи з 28.02.2022, тобто за період, протягом якого позивач перебував у вимушеному прогулі та фактично не виконував своїх посадових обов`язків заступника Голови АРМА, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для увільнення позивача від роботи за спірний період, оскільки, по-перше, протягом цього періоду позивач юридично не мав основного місця праці на посаді заступника Голови АРМА, а, по-друге, фактично не виконував будь-яких обов`язків за такою посадою упродовж відповідного періоду.

Суд першої інстанції вважав, що право позивача на увільнення від роботи за вказаною посадою виникло лише після прийняття т.в.о. Голови АРМА наказу № 214/9-03-ос від 29.06.2023, яким на виконання рішення суду позивача було поновлено на вказаній посаді.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, спірним у цій справі є питання щодо дати (моменту), з якого позивача слід увільнити від роботи з відповідних правових підстав. Так, на думку відповідача, позивач підлягає увільненню з 28.02.2022, тобто з дати призову на військову службу, тоді як позивач вважає, що ця дата повинна визначатися з урахуванням дати фактичного поновлення позивача на займаній посаді, яке відбулося на виконання рішення суду згідно з наказом т.в.о. Голови АРМА № 214/9-03-ос від 29.06.2023.

Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваного наказу відповідача, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує його незаконність та протиправність, судова колегія виходить з наступного.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Одночасно із введенням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Пунктами 4 та 5 цього Указу Президент України постановив призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. Генеральному штабу Збройних Сил України визначити черговість та обсяги призову військовозобов`язаних, резервістів та транспортних засобів національної економіки в межах загального строку мобілізації.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Цим Законом установлено, що військовий обов`язок, який включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Відповідно до ч. 14 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

За приписами абз. 4 ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Мобілізаційна підготовка та мобілізація є складовими частинами комплексу заходів, які здійснюються з метою забезпечення оборони держави, за винятком цільової мобілізації (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").

Відповідно до ч. 2 ст.4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частиною першою статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" установлено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

В силу положень ч. 2 ст.39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту".

Відповідно до частин другої-третьої статті 119 КЗпП України (у редакції, яка діяла у період видання спірного наказу) працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Отже, з аналізу вищенаведених правових норм висновується, що за військовослужбовцями, в тому числі тими, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігаються місце роботи і посада, на яких вони працювали до призову, незалежно від підпорядкування та форми власності підприємства, установи та організації, на весь період проходження військової служби.

Так, як зазначено вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022 у справі №640/30382/21 позивача поновлено на посаді заступника Голови АРМА з 27.09.2021.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2022 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.03.2022 касаційну скаргу позивача задоволено частково, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2022 скасовано та залишено в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022.

Таким чином, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022 у справі №640/30382/21 набрало законної сили 09.03.2022.

Виконуючи це рішення після набрання ним законної сили, наказом т.в.о Голови АРМА № 214/9-03-ос від 29.06.2023 було скасовано наказ АРМА за № 341/9-03-ос від 24.09.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено позивача на вказаній посаді з 27.09.2021.

Тобто, з наведеного вбачається, що трудові відносини між сторонами не припинились, а тому помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що підстави для увільнення виникли лише після виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.

Слід наголосити, що за приписами ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" початком військової служби військовозобов`язаних є день призову на військову службу у районному військовому комісаріаті, а для резервістів - день зарахування до списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка.

Відповідно до наказу командира 1 бригади оперативного призначення ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 01.03.2022 №45 ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу бригади та на всі види забезпечення з 28.02.2022. Згідно абзацу 2 підпункту 2.2 пункту 2 цього наказу ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за посадою з 28.02.2022.

Відтак, зважаючи на те, що позивач перебуває на військовій службі з 28.02.2022, колегія суддів вважає, що позивача правомірно увільнено від роботи саме з 28.02.2022, тобто з дати його зарахування на посаду у зв`язку з проходженням військової служби за призовом під час мобілізації.

Крім того, застосування увільнення від роботи (посади), як форми тимчасового (на час військової служби) припинення виконання працівником своїх трудових обов`язків зі збереженням місця роботи (посади), закономірно пояснюється тим, що у зв`язку з проходженням військової служби працівник позбавлений можливості виконувати свою безпосередню роботу (обов`язки за посадою), тобто не може суміщати (поєднувати) основну роботу з військовою службою, яка у цьому разі вважається пріоритетною, оскільки стосується виконання громадянином конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача виник обов`язок увільнити позивача від роботи з 03.07.2023 (з дати подання позивачем заяви про увільнення від виконання посадових обов`язків), оскільки Закони України "Про правий режим воєнного стану", "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" жодним чином не регулюють спірні правовідносини стосовно дати увільнення від виконання посадових обов`язків саме з дати подачі заяви роботодавцю. Норми статей 119 та 235 КЗпП України також це питання не регулюють, вказані статті містять лише гарантії від незаконного звільнення та переведення на іншу роботу, а також гарантії збереження за працівником його робочого місця під час мобілізації.

Колегія суддів зазначає, що вказані гарантії роботодавцем (АРМА) були дотримані, робоче місце за працівником збережено, підставою для прийняття оскаржуваного наказу вказано, надану позивачем довідку військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2023 №222/ДЛ/25дв, а також витяг із наказу від 01.03.2022 №42, за змісто яких вбачається, що позивача призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією з 28.02.2022.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 травня 2024 року у зв`язку з перебуванням судді Драчук Т.О. у відпустці з 06.05.2024 по 13.05.2024 включно.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.