Справа № 157/729/24
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/729/24
Провадження №2-а/157/35/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Кисляка Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позов шляхом подання позовної заяви в електронній формі через електронний кабінет, що підписана електронним цифровим підписом його представником адвокатом Колєсніком Б.В., повноваження якого підтверджуються ордером № 1092869 від 1 травня 2024 року та договором про надання правової допомоги № 326 від 24 квітня 2024 року, до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУНП у Волинській області), у якому просить скасувати постанову інспектора ГУНП у Волинській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1989905 від 24 квітня 2024 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, і стягнути понесені позивачем судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області. В обґрунтування вимог зазначає, що невідомим позивачу інспектором ГУНП у Волинській області 24 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1989905 від 24 квітня 2024 року. Зазначену постанову ОСОБА_1 у день її винесення фактично не отримував, хоча і розписався у ній про таке отримання, про що свідчить його підпис у графі 12 долученої до позову квитанції з аналогічними постанові серією та номером. Єдине, що надав поліцейський ОСОБА_1 , - квитанція до оскаржуваної постанови. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач нібито керував о 16 годині 51 хвилині 20 секунд 24 квітня 2024 року в с. Боровне по вул. Садова транспортним засобом, будучи при цьому позбавленим права керувати транспортними засобами Камінь-Каширським районним судом, чим начебто порушив вимоги пункту 2.1 «а» ПДР - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Оскаржувана постанова не містила жодного посилання на докази вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КпАП України. Оскільки ж обставини, викладені в оскаржуваній постанові, позивачем не визнавались та не визнаються і досі й безумовно заперечуються, так як останній цього правопорушення не вчиняв, вважає, що у поліцейського взагалі відсутні будь-які докази протилежного з огляду ще й на порожню графу «7. До постанови додаються», що позивач особисто бачив при оформленні адміністративних матеріалів та що можна буде встановити за наслідком дослідження витребуваної копії оскаржуваної постанови. Станом на 24 квітня 2024 року (момент зупинки поліцейським) ОСОБА_1 не був позбавлений права керування транспортними засобами. Дійсно Камінь-Каширським районним судом Волинської області 1 квітня 2024 року було винесено постанову у справі № 157/872/23, однак ним в межах десятиденного терміну 10 квітня 2024 року таку було оскаржено до Волинського апеляційного суду, а апеляційний розгляд справи № 157/872/23 наразі призначено на 11 годину 00 хвилин 27 травня 2024 року, що підтверджується долученими відомостями по вказаній справі з офіційного порталу Судової влади України, які є у вільному публічному доступі в мережі Інтернет за посиланням https://court.gov.ua, про що позивач неодноразово повідомляв інспектора. Тобто, станом на день притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КпАП України, а також станом на день пред`явлення цього позову, ОСОБА_2 не був позбавлений права керування транспортними засобами, а у поліцейського об`єктивно відсутні докази протилежного, і на даний час ще не відбувся апеляційний розгляд справи № 157/872/23 за ч. 1 ст. 130 КпАП України, а інших судових рішень про позбавлення позивача права керування транспортними засобами об`єктивно не існує. Вимога поліцейського пред`явити посвідчення водія взагалі не ґрунтувалась на законі, оскільки причин для такої відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» об`єктивно не було, а позивач не вчинив жодного порушення правил дорожнього руху. Поліцейським було порушено положення ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». В силу того, що зупинка транспортного засобу під керуванням позивача фактично була незаконною, а відтак і вимога пред`явити документи з подальшим складенням адміністративних матеріалів не ґрунтувалась на законі. Тобто, внаслідок незаконності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 всі наступні вимоги працівників поліції в частині пред`явлення їм документів, що посвідчують наявність права керування транспортними засобами, водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, якого він по суті не вчиняв. Відповідно до ч. 2 ст. 126 КпАП України керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Утім, згідно із долученою до даного позову копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 10 квітня 2019 року, отриманою з мобільного застосунку (додатку) через Портал Дія відповідно до Постанови КМУ від 4 листопада 2022 року за № 1299, ОСОБА_1 станом на 24 квітня 2024 року та станом на день звернення до суду із цим позовом має право на керування транспортними засобами категорій «А», «А1», «В», «В1», «С», «С1», «СЕ», а відтак поліцейський здійснив невірну кваліфікацію події, притягнувши позивача до відповідальності як особу, котра нібито була позбавлена права керування транспортними засобами. Враховуючи не зазначення в оскаржуваній постанові відповідачем про наявність доказів та інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, недотримання конституційних прав ОСОБА_1 при складенні відносно нього адміністративних матеріалів, зважаючи на неправдивість відомостей, що містяться в оскаржуваній постанові, а також на недостовірність в якості доказів показань працівників поліції, що є зацікавленими особами в результаті розгляду даної справи, безумовною є недоведеність події та складу адміністративного правопорушення, за яке позивача було притягнуто до відповідальності та накладено на нього істотне адміністративне стягнення. Вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки винесена без дотримання вищенаведених правових норм та висновків Верховного Суду, якими передбачено чітку процедуру розгляду справ про адміністративні правопорушення, є протиправною та, відповідно, підлягає обов`язковому скасуванню. Позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3700 грн, що підтверджується: договором про надання правової допомоги від 24 квітня 2024 року, укладеним між позивачем та його представником, за змістом якого сторони узгодили умови надання правової допомоги й порядок визначення розміру гонорару адвоката; актом № 1 про надання правової допомоги від 1 травня 2024 року, відповідно до якого позивачу було надано правову допомогу на загальну суму 3700 грн: 1) 500 грн - ознайомлення з матеріалами справи; аналіз нормативно-правової бази, що регулює спірні відносини, судової практики та формування правової позиції по справі; 2) 3200 грн - складення, погодження з клієнтом та направлення до суду позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1989905 від 24 квітня 2024 року; копіями прибуткового касового ордера № 142 від 1 травня 2024 року та квитанції до нього, за змістом яких адвокатом Колєсніком Б.В. прийнято від позивача на підставі договору від 24 квітня 2024 року та акта № 1 від 1 травня 2024 року грошові кошти у сумі 3700 грн. Отже, стороною позивача доведено належними та допустимими доказами факт понесення витрат на правничу допомогу у сумі 3700 грн., розмір зазначених витрат є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та значенням даної справи для позивача. Всі вищевказані витрати підлягають відшкодуванню відповідно до положень чинного законодавства за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції у Волинської області, службовою особою якого є інспектор, що виніс оскаржувану постанову.

Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Колєснік Б.В. у судове засідання не з`явилися, адвокат Колєснік Б.В. подав до суду заяву, у якій просить справу розглянути у його та позивача відсутності.

Представник відповідача Самчук Я.Л. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій заперечує проти задоволення позову та просить справу розглянути у його відсутності.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої інстанцій

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 24 квітня 2024 року поліцейським Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Федоровичем А.О. було винесено постанову серії ЕНА № 1989905 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн.

Як вбачається із змісту вказаної постанови, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху, а саме 24 квітня 2024 року о 16 год 51 хв у с. Боровне по вул. Садова керував транспортним засобом марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами Камінь-Каширським районним судом.

Частиною 4 ст. 126 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КпАП України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача ОСОБА_2 постановою судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 1 квітня 2024 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України і застосовано стягнення, поряд з іншим у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Однак зазначена постанова оскаржена до Волинського апеляційного суду та розгляд апеляційної скарги призначено на 27 травня 2024 року, постанова не набрала законної сили, а тому станом на день зупинки автомобіля під керуванням позивача, тобто станом на 24 квітня 2024 року, останній не був позбавлений права керування транспортними засобами.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КпАП України та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн закрити.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частинами 3 та 4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 ст. 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ч. 9 ст. 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження судових витрат, які позивач поніс за надання правничої допомоги адвокатом Колєсніком Б.В., суду надані: договір № 326 про надання правової допомоги від 24 квітня 2024 року, укладений між позивачем та адвокатом Колєсніком Б.В.; акт № 1 про надання правової допомоги від 1 травня 2024 року, згідно з яким останнім було надано правничу допомогу, що полягала у ознайомленні з матеріалами справи, аналізі нормативно-правової бази, що регулює спірні відносини, судової практики та формування правової позиції по справі 500 грн (одна година), складення, погодження з клієнтом та направлення до суду позовної заяви 3200 грн (чотири години); а також надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 142 від 1 травня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплачено адвокату Колєсніку Б.В. 3700 грн.

Враховуючи обсяг наданої адвокатом Колєсніком Б.В. правничої допомоги, зміст підготовленої ним позовної заяви, її обсяг та кількість часу, необхідного для підготовки, критерії реальності адвокатських витрат та розумності, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги адвокатом Колєсніком Б.В. належить стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки вимоги позивача задоволені повністю, тому належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 605 грн 60 коп.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області судові витрати у розмірі 4305 грн 60 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 159, 242-246, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити повністю.

Постанову серії ЕНА № 1989905 від 24 квітня 2024 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 20400 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області (місцезнаходження: вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, Волинська область, ЄДРПОУ - 40108604) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 4305 (чотири тисячі триста п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Головуючий:О.В. Антонюк