Справа № 620/15705/23
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо не зарахування періоду роботи позивача з 12.12.2005 по 12.04.2019 у КЛПЗ "Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер" до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ, з дати призначення пенсії - 18.04.2022;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати період роботи позивача з 12.12.2005 по 12.04.2019 у КЛПЗ "Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер" до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення; №1788-ХІІ, з дати призначення пенсії - 18.04.2022 та зробити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 12.12.2005 по 12.04.2019 у КЛПЗ "Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер" до стажу роботи у подвійному розмірі.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 12.12.2005 по 12.04.2019 у КЛПЗ "Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер" до стажу роботи у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати призначення пенсії-18.04.2022.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Станом на 16 травня 2024 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 12.12.2005 по 12.04.2019 працювала на посаді сестри медичного стаціонару у КЛПЗ "Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер".

31.07.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії у подвійному розмірі за період роботи з 12.12.2005 по 12.04.2019 у КЛПЗ "Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер".

ГУПФУ в Чернігівській області в листі від 29.08.2023 № 14510-13808/С-02/8-2500/23, посилаючись на положення статті 24 Закону України № 1058-IV, повідомило, що пільговий період обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.04.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію на пільгових умовах та за вислугу років.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею ст.46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Таким законом до 31.12.2003 був Закон України "Про пенсійне забезпечення" (далі- Закон № 1788-ХІІ).

01.01.2004 набув чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон № 1058-IV).

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням дії норм Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, відповідно до приписів законодавства, обчислення стажу при розрахунку розміру пенсії здійснюється наступним чином:

за період до 01.01.2004 - на підставі записів трудової книжки (ст. 56, 60, 62 Закону № 1788-ХІІ);

починаючи з 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (ст. 24 Закону № 1058-IV ).

У межах спірних правовідносинах питання полягає у не зарахуванні відповідачем періодів трудової діяльності з 12.12.2005 по 12.04.2019 відповідно до ст. 60 Закону № 1788-ХІІ.

Як вже зазначалось вище, позивач у період з 12.12.2005 по 12.04.2019 працювала на посаді сестри медичного стаціонару у КЛПЗ "Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер".

За інформацією, зазначеною у довідках КЛПЗ "Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер" від 22.02.2022 № 06-25/321 та від 20.06.2022 № 06-25/254 встановлено, що позивач:

- з 12.12.2005 по 12.04.2019 безпосередньо зайнята повний робочий день по обслуговуванню хворих на туберкульоз і на інші роботи не відволікалася, за професією, посадою: молодші спеціалісти з медичною освітою (сестри медичні) які безпосередньо надають медичну допомогу хворим у туберкульозних закладах, відділеннях, кабінетах за професією, посадою:

- з 12.12.2005 по 25,01.2006 - сестра медична стаціонару відділення позалегеневого туберкульозу;

- з 26.01.2006 по 03.05.2017 - сестра медична стаціонару п`ятого терапевтичного відділення;

- з 04.05.2017 по 12.04.2019 - сестра медична стаціонару четвертого фтизіатричного відділення.

Отже, під час розгляду справи встановлено, що протягом спірного періоду позивач працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я.

За індивідуальними відомостями про застраховану особу (позивача) дані про спеціальний стаж роботи за період з 12.12.2005 по 12.04.2019 з кодом підстави для обліку спецстажу "ЗП3013Б1" - працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими умовами праці, за списком № 2 з особливістю медичні заклади по статті 60 Закону № 1788-ХІІ.

Відповідно до ст. 60 Закону № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

При цьому ст. 24 Закону № 1058-IV не скасовує положення ст.60 Закону № 1788-ХІІ та не зупиняє її дію.

Отже, під час розгляду справи встановлено і визнається відповідачем, що протягом спірного періоду позивач працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я. За правилами ст. 60 Закону № 1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка виразилась у не зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи з 12.12.2005 по 12.04.2019 у КЛПЗ "Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер" до стажу роботи у подвійному розмірі.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, поновлення порушеного права позивача має відбутись з моменту призначення їй пенсії, тому перерахунок пенсії відповідач зобов`язаний здійснити саме з дати її призначення - 18.04.2022.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах, з метою захисту порушеного права позивача та з метою подальшого недопущення порушення відповідачем права позивача на пенсію, ефективним та належним способом захисту, з врахуванням заявленого позивачем змісту позовних вимог, є зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи період роботи позивача з 12.12.2005 по 12.04.2019 у подвійному розмірі, з дати призначення пенсії, 18.04.2022.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Сорочко Є.О.

Суддя Чаку Є.В.