Справа № 346/489/24
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 346/489/24

Головуючий у 1-й інстанції: Проскурняк І.Г.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

16 травня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мойсюка М.І Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 21 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Садгірського районного суду міста Чернівці з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 21 березня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову БАВ №212340 в справі про адміністративне правопорушення, прийняту інспектором взводу №3 УПП в Чернівецькій області ДПП капітаном поліції ОСОБА_3 від 27 грудня 2023 року, якою громадянина США ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУаАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400,00 гривень скасовано.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП - закрито.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.

Сторони в судове засідання не з"явились.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обгрунтованою та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що постановою серія БАВ №212340 в справі про адміністративне правопорушення, інспектором взводу №3 УПП в Чернівецькій області ДПП капітаном поліції Татаріної І.М., 27 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 гривень.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, позивач 27 грудня 2023 року о 15 годині 47 хвилин на автодорозі М-19 км. 486 в напрямку м.Чернівці керував транспортним засобом Мерседес Е-320 р/н НОМЕР_1 , що належить його батькові ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серія НОМЕР_2 , виданого 10.06.2022 року територіальним сервісним центром МВС України №2643, не маючи права керування даним транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.п.2.1 а ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач звернув увагу, що з 2007 року він постійно проживає в США, а з 2010 року він є громадянином США.

Під час керування транспортним засобом, він мав при собі посвідчення водія N° НОМЕР_3 , видане уповноваженим органом 19.11.2020 року штату Іллінойс США, строк дії водійського посвідчення до 22.02.2025 року. Зазначений в посвідченні водія категорії CDL, класу А (водій професіонал вищої категорії), що відповідає класу легкових автомобілів категорії «В» міжнародного стандарту.

В період часу з 23 грудня 2023 року по 08 січня 2024 року перебував на території України в гостях у своїх батьків та користувався належним батькові легковим автомобілем Мерседес Е-320 р/н НОМЕР_1 .

Також посилається на те, що оскаржувана постанова, не складалась у його присутності і відповідно ним не підписувалась, копія постанови йому не вручена, а була направлена рекомендованим листом на адресу проживання власника транспортного засобу його батька та отримана батьком під розписку 04 січня 2024 року.

Вважає, що спірна постанова не містить жодного посилання на докази, що можуть підтвердити його вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, тому звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що правопорушення, вчинене позивачем, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, в даному випадку не доведена, оскільки судовим розглядом встановлено, що позивач мав посвідчення водія іноземної держави (США), яке надає йому право керування відповідним транспортним засобом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог позивача.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Колегія суддів, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, а також оскаржуваному рішенню суду першої інстанції, приходить до висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у відповідності до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, є підставою для його скасування.

Так, статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.29.1.а ПДР України водій механічного транспортного засобу, який перебуває на території України з іншої країни, а також водій громадянин України, який виїжджає за кордон, повинні мати реєстраційні документи на транспортний засіб і посвідчення водія, що відповідають вимогам Конвенції "Про дорожній рух» ( Відень, 1968 р.).

Частиною 2 статті 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 9 статті 15 ЗУ «Про дорожній рух» зазначено, що керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу в установленим терміном дії. На території України, відповідно до Конвенції діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень, визначається КМУ.

Як вбачається із копії посвідчення водія N° НОМЕР_3 , воно видане уповноваженим органом 19.11.2020 року штату Іллінойс США. Строк дії водійського посвідчення до 22.02.2025 (запис літерами латинського алфавіту). Зазначений в посвідченні водія категорій C D L, класу А.

На переконання суду першої інстанції, ОСОБА_5 мав право керування транспортним засобом на території України на підставі посвідчення водія іноземної держави (США).

Водночас, судом встановлено, що позивач керував транспортним засобом із згаданим вище посвідченням, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, так як США не підписали її та не ратифікували. При цьому встановлено, що у позивача відсутнє міжнародне посвідчення водія та не було національного посвідчення водія відповідної категорії (видане державою Україна) на момент винесення оскаржуваної постанови.

У відповідності до п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20,05.2009 No511, зі змінами), особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в «кому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Таким чином, судом першої інстанції не взято до уваги, що для керування транспортним засобом на території України із посвідченням водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Конвенції, є сукупність умов, а саме наявність двох елементів, а саме, міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави. При цьому, наявність одного із елементів не дає право на керування транспортним засобами, тобто не може бути застосовано слово «або», тобто міжнародного посвідчення водія або посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Конвенції.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено належними доказами, що 27 грудня 2023 року дійсно мало місце порушення позивачем вимог ПДР України, та був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, за результатом апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідали критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, приходить до висновку про необгрунтованність позовних вимог.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАСУ).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, у зв"язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.

Рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 21 березня 2024 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мойсюк М.І Граб Л.С.