Справа № 500/1197/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1197/24

15 травня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника - адвоката Хахулу М.О., надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в звільненні з військової служби позивача на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військової обов`язок і військову службу»: військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час дії воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , 1972 р.н., який є особою з інвалідністю 1 групи;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби позивача на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військової обов`язок і військову службу»: військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час дії воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , 1972 р.н., який є особою з інвалідністю 1 групи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивача призвано на військову службу під час дії воєнного стану до лав Збройних сил України, він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та перебуває на посаді командира 3 зенітного ракетного відділення 2 зенітного ракетного взводу НОМЕР_2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону.

Позивач, реалізувавши своє право, подав рапорт на ім`я командира 2 зенітного ракетного взводу 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 з проханням звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

Позивач вказує, що до рапорту про звільнення з військової служби додано всі необхідні документи, які підтверджують підставу на звільнення, однак, розглянувши вказаний рапорт позивача командир військової частини НОМЕР_3 відмовив у його задоволенні, вказавши, що військовослужбовець має право на звільнення з військової служби, зокрема, з підстав наявності у нього необхідності здійснювати догляд за особою з інвалідністю І групи, однак зауважив, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється тільки за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Зазначив, що наявність у ОСОБА_2 , інвалідності І групи не оспорюється, однак факт здійснення такого догляду саме ОСОБА_1 доданими документами не підтверджено, як і не доведено те, що саме позивач здійснював такий догляд за ОСОБА_2 до призову на військову службу.

Позивач вважає, що таку відмову протиправною, з огляду на що звернувся із даним позовом в суд.

Ухвалою суду від 04.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

14.03.2024, відповідачем подано на адресу суду відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що позивач подав рапорт про звільнення його з військової служби для здійснення догляду за особою з першою групою інвалідності, а саме: ОСОБА_2 . Однак, як вказує відповідач, позивачем не надано доказів того, хто саме на даний час здійснює догляд за ОСОБА_2 , враховуючи те, що позивач проходить військову службу, а також хто здійснював такий догляд до призову на військову службу, оскільки згідно наданого витягу із акту огляду МСЕК серія АВ №1056707 від 10.10.2017 громадянин ОСОБА_2 - є особою з інвалідністю першої групи ще з 2017 року (довічно) та потребує постійного стороннього догляду (арк. справи 34-37).

Інших заяв від учасників на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Як слідує з матеріалів справи та не спростовується учасниками, позивач ОСОБА_1 , 1997 року народження, є військовослужбовцем за мобілізацією у військовому званні молодший сержант, який був призваний у Збройні Сили України, направлений для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 та перебуває на посаді командира 3 зенітного ракетного відділення 2 зенітного ракетного взводу НОМЕР_2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону.

14.02.2024, позивач подав на ім`я командира 2 зенітного ракетного взводу 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_1 рапорт по команді, у якому просив звільнити його з військової служби, оскільки ОСОБА_2 , 1972 р.н. є особою з інвалідністю 1-ї групи та потребує сторонньої допомоги. Вказав, що керуючись Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також абзацом третім пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, - не висловлює бажання продовжувати військову службу та проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, а також вказав що погоджується на виключення його зі списків особового складу військової частини до проведення усіх необхідних розрахунків. Зазначив, що до рапорту додано документи, що підтверджують заявлені обставини (арк. справи 10). У тексті вказаного рапорту відсутні посилання на будь-які документи в підтвердження існування обставин для звільнення позивача з військової служби, а також відсутній перелік наданих до вказаного рапорту документів.

На вказаний рапорт надано відповідь командира військової частини від 18.02.2024 №2938, у якій зазначено, що абзацом 2 пункту 14.10 Інструкції №170 передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби у разі наявності у нього необхідності здійснювати догляд за особою з інвалідністю І групи.

Вказано, що факт наявності у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідності І групи не оспорюється, однак факт здійснення такого догляду саме ОСОБА_1 доданими документами не підтверджено. Не доведено, що саме позивач здійснював такий догляд за вказаною особою до призову на військову службу.

При цьому окремо зазначено, що законодавець не визначив потребу особи з інвалідністю І групи, в даному випадку ОСОБА_2 , у постійному сторонньому догляді як підставу для звільнення з військової служби, а пов`язав її з наявністю у військовослужбовця необхідності (тобто встановленого обов`язку) здійснювати такий догляд. Оскільки викладені у рапорті обставин не було підтверджено позивачем документально, командиром військової частини відмовлено у його задоволенні та вказано, що в разі надання необхідних для звільнення з військової служби за вказаною підставою доказів, його клопотання буде задоволено (арк. справи 28).

Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби під час дії воєнного стану за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , 1972 р. н., оскільки вказаний громадянин є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується відповідними медичними документами та потребує стороннього догляду. Вказує, що позивач взагалі не відноситься до членів сім`ї вказаної особи з інвалідністю ( ОСОБА_2 ) та такі особи взагалі відсутні, а тому переконаний, що має право на звільнення з військової служби із вказаних підстав, з огляду на що звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Воєнний стан в Україні діє і на даний час.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною першою та другою статті 1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону №2232-XII розрізняють визначені види військової служби, а саме: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Так, відповідно до матеріалів справи позивач є військовослужбовцем за мобілізацією у військовому званні молодший сержант, який був призваний у Збройні Сили України, направлений для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 та перебуває на посаді командира 3 зенітного ракетного відділення 2 зенітного ракетного взводу НОМЕР_2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону.

З огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, в редакції змін внесених згідно з Указом Президента №439/2023 від 18.07.2023 (далі Положення №1153).

Так, цим Положенням визначається порядок проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин звільнення з військової служби.

Пунктом 233 Положення №1153 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Так, ОСОБА_1 виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу, у зв`язку із чим направив на ім`я командира військової частини у якій проходить службу, рапорт по команді про його звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Позивач у вказаному рапорті повідомив, що в нього є необхідність здійснення постійного догляду за громадянином ОСОБА_2 1971 року народження.

Позивачем до матеріалів судової справи надано копію Довідки до акта огляду медико-соціально експертної комісії №1056707 від 10.10.2017 громадянина ОСОБА_2 , відповідно до якої йому довічно встановлено першу групу інвалідності (підгрупа «б», поранення, травми, контузія, пов`язані із захистом батьківщини, вказано, що дата повторного огляду « 26.09.2017», потребує стороннього догляду (арк. справи 14).

Також до матеріалів судової справи позивачем надано акт проведення обстеження сім`ї від 23.10.2023, підписаний старостою села Голгоча, у якому вказано, що позивач надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 18).

До матеріалів судової справи додано також акт обстеження житлово-побутових умов від 07.02.2024 №42 у якому вказано, що ОСОБА_2 проживає у буднику за адресою АДРЕСА_1 , який належить громадянці ОСОБА_3 , на ім`я якої відкрито особистий рахунок на обслуговування вказаного будинку. Вказано, що на даній площі проживає позивач та ОСОБА_2 (арк. справи 17).

Окрім цього, до позову додано посвідчення учасника бойових дій та посвідчення ветерана війни, які видано ОСОБА_2 (арк. справи 12, 13) а також додано довідку від 15.02.2024 №40, видану Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» Підгаєцької міської ради, у якій вказано (дослівно): ОСОБА_1 не перебуває на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Підгаєцької міської ради» (арк. справи 19). Вказана довідка містить дописаний ручкою текст «перебуває на службі ЗСУ» без ідентифікації того, хто вчинив цей допис.

Доказів того, що до позовної заяви у цій судовій справі позивачем було долучено ідентичний пакет документів, які ним було надано до рапорту від 14.02.2024 до рапорту на звільнення із військової служби, суду не представлено, а судом не здобуто.

Водночас, із змісту листа-відмови відповідача слідує, що факт наявності у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідності І групи командуванням військової частини НОМЕР_1 не оспорюється. В той же час зазначено, що непідтвердженими залишились обставини стосовно того, що ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю внаслідок війни І групи, потребує здійснення за ним постійного стороннього догляду саме позивачем та проінформовано про те, що в разі надання необхідних для звільнення з військової служби за вказаною підставою доказів, його клопотання буде задоволено.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 14.10 Розділу XIV «Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період» Інструкції №170 звільнення з військової служби, зокрема, через інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають командиру (начальнику) військової частини рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Слід зазначити, що сторонами не представлено, а судом не здобуто доказів того, що позивач підтвердив на час звернення до відповідача із рапортом по команді станом на 14.02.2024 існування обставин стосовно того, що ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю внаслідок війни з 2017 року, - потребує здійснення за ним постійного стороннього догляду саме діючим військовослужбовцем ОСОБА_1 , який перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , як і не підтверджено обставини встановлення за позивачем обов`язку здійснювати постійних догляд за ОСОБА_2 станом на дату звернення з таким рапортом (14.02.2024), з підтвердженням того, що окрім позивача такий постійний догляд вказаній особі відсутня можливість надати іншими особами, в тому числі родичами.

У позовній заяві представник позивача вказав про те, що у вказаної особи з інвалідністю відсутні члени сім`ї, які б забезпечили йому постійний догляд, однак доказів у підтвердження таких обставин суду не надано та судом не здобуто.

Також судом встановлено, що інвалідність ОСОБА_2 , встановлено 26.12.2017, однак доказів того, що саме позивач є тією особою, яка забезпечувала постійний догляд вказаному громадянину не надано, як і не надано доказів того, хто забезпечує такий догляд станом на час несення позивачем військової служби, в той час як з доданого до позовної заяви акту обстеження житлово-побутових умов від 07.02.2024 №42 відомо, що ОСОБА_2 проживає у буднику за адресою АДРЕСА_1 , та яким зафіксовано, що такий будинок належить громадянці ОСОБА_3 , на ім`я якої відкрито також особистий рахунок на обслуговування вказаного будинку.

Судом встановлено, що рапорт позивача не отримав позитивного вирішення саме через недостатність документів, які б підтверджували наявність конкретно у позивача обов`язку здійснює постійний догляд громадянином ОСОБА_2 та доказів відсутності інших осіб (в тому числі сім`ї такої особи), які можуть здійснювати такий догляд станом на час подання такого рапорту позивачем.

Підсумовуючи наведене, суд погоджується із висновком відповідача та дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу в його звільненні діяв на підставі, та в межах повноважень, визначених законом, відтак, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 16 травня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

відповідач: - Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.