Справа № 160/5966/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2024 рокуСправа №160/5966/24
04 березня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Ф-3777-0436/434 від 07 лютого 2024 року про сплату заборгованості у розмірі 21 012,11 грн;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області видалити з інтегрованої карти платника податків ОСОБА_1 дані про наявність заборгованості (штрафу, пені) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 21 012,11 грн.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) відповідача. Зазначає, що ще до початку періоду нарахування спірного ЄСВ позивачу рішенням суду, яке набрало законної сили, було припинено статус фізичної особи-підприємця. Також вказує, що тотожна вимога про сплату боргу (недоїмки) відповідачем вже виносилася та була скасована судом.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/5966/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді ОСОБА_2 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/5966/24. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
26 березня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що в інтегрованій картці позивача обліковується недоїмки з ЄСВ, в розмірі якої і винесено спірну вимогу.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі №160/2553/19 вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-2761-56/434 від 15.02.2019р. в сумі 18 257,93 грн визнано неправомірною та скасовано. Розрахунок цієї вимоги є наступним: 8 448 грн. (нарахування єдиного внеску за 2017 рік) - 18,79 грн. (переплата станом на 09.02.2018) + 9828,72 грн. (нарахування єдиного внеску за 2018 рік) = 18 257,93 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі №160/5903/19 визнано протиправною та скасовано вимогу головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 року №Ф-2761-56/434. Розрахунок цієї вимоги є наступним: у сумі 8448 грн., строк сплати до 09.02.2018 року; за 1 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., строк сплати до 19.04.2018 року; за 2 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., строк сплати до 19.07.2018 року; за 3 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., строк сплати до 19.10.2018 року; за 4 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., строк сплати до 21.01.2019 року; за 1 квартал 2019 року у сумі 2457,18 грн., строк сплати до 19.04.2019 року. При цьому в рішенні суду констатовано, що періоди, за якими сформовано податкові вимоги № Ф-2761-56/434 від 15.02.2019 року та №Ф-2761-56/434 від 11.05.2019 року є тотожними. З огляду на викладене, судом з`ясовано, що відповідачем повторно зобов`язано позивача сплачувати суму єдиного внеску за один і той самий податковий період, що є неприпустимим. Судове рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 13.01.2020 року.

07 лютого 2024 року відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3777-0436/434 на суму 21.012,11 грн. Вказано, що вимога сформована на підставі даних інформаційної системи податкових органів. Боржник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Листом від 29.02.2024 року №14510/6/04-36-24-17-08 відповідач повідомив, що за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України позивач перебуав на податковому обліку з 25.12.2007 року по 08.04.2019 року, обліковувався на загальній системі оподаткування. Стан платника: 11 припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті). В ІПК ФОП ОСОБА_1 за кодом бюджетної класифікації 71040000 відбулись автоматичні нарахування сум єдиного внеску:

- за 2017 рік 8448,00 грн по строку сплати 09.02.2018 року;

- за 1 квартал 2018 року 2457,18 грн по строку сплати 19.04.2018 року;

- за 2 квартал 2018 року 2457,18 грн по строку сплати 19.07.2018 року;

- за 3 квартал 2018 року 2457,18 грн по строку сплати 19.10.2018 року;

- за 4 квартал 2018 року 2457,18 грн по строку сплати 21.01.2019 року;

- за 1 квартал 2019 року 2754,18 грн по строку сплати 19.04.2019 року.

Нараховано єдиного внеску за період з 2017 року по 1 квартал 2019 року у сумі 21030,90 грн. Станом на 20.04.2019 року у зв`язку з несплатою нарахованого єдиного внеску в ІКП ФОП ОСОБА_1 за кодом бюджетної класифікації 71040000 борг (недоїмки) складає 21012,11 грн (з урахуванням переплати 18,79 грн, переданої Пенсійним фондом України). Враховуючи викладене, в ІКП позивача обліковується заборгованість з єдиного внеску у сумі 21012,11 грн.

Вважаючи таку вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Під застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року № 755-IV (далі Закон №755-IV), в редакції чинній на час прийняття зазначеного судового рішення, суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця. Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.

Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з постановленням судового рішення, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем у зв`язку з постановленням судового рішення та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.

Отже, порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням, не передбачав вчинення будь-яких дій з боку особи, відносно якої таке рішення ухвалено, задля державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

При цьому згідно ч. 3 ст. 46 Закону №755-IV фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Наразі судом розглядається вже третя винесена відповідачем щодо позивача вимога про сплату боргу (недоїмки). У справі №160/2553/19 скасовано вимогу щодо позивача за 2017-2018 рік, а у справі №160/5903/19 за 2017-2018 рік та 1-ий квартал 2019 року. Наразі ж винесено відповідачем повторно винесено, а позивачем оскаржено вимогу, що також сформовано за 2017-2018 рік та 1-ий квартал 2019 року.

Згідно ч. 4 та ч. 5 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі №160/2553/19 щодо позивача встановлено наступну обставину: неможливо стверджувати про те, що у періоді 2017-2018 роки позивач був суб`єктом справляння єдиного внеску.

В цій справі судом встановлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2014 року у справі №804/14727/14 припинено підприємницьку діяльність позивача. При цьому у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі №160/2553/19 вже встановлено щодо позивача обставину направлення ухваленої щодо позивача постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2014 року у справі №804/14727/14 державному реєстратору супровідним листом від 20.10.2014 року. Отже, внесення на підставі цього судового рішення відповідного запису до державного реєстру через майже 5 років не залежало від позивача, а тому до нього не можуть застосовувати негативні наслідки від такої бездіяльності третіх осіб.

Відповідно, суд констатує, що стосовно позивача за період з першого кварталу 2017 року по перший квартал 2019 року сформовано спірну в цій справі вимогу про сплату боргу (недоїмки), однак позивач не був суб`єктом справляння єдиного внеску в цей період, а тому така вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Окремою підставою для скасування такої вимоги є скасування рішенням суду від 10 грудня 2019 року у справі №160/5903/19, що набрало законної сили, тотожної вимоги відповідача (сформованої за цей же період та на цю ж суму).

Суд також зазначає, що протиправність спірної вимоги в цій справі зумовлена сама відсутністю підстав для нарахування відповідної заборгованості в інтегрованій картці позивача. Отже, позовні вимоги про зобов`язання скоригувати відповідні відомості такої картки щодо позивача також є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки забезпечать остаточне вирішення спору в цій справі. Суд підкреслює, що таке зобов`язання є необхідним з огляду на третю вимогу про сплату боргу (недоїмки), винесену відповідачем щодо позивача, при цьому дві останні стосувалися тотожного періоду.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією від 04.03.2024 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо витрат на адвоката.

В позові позивач зазначив про наявність витрат на адвоката в розмірі 8000,00 грн.

Відповідач з цього приводу заперечень не навів, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не подав.

З цього приводу суд зазначає, що за клопотанням іншої сторони суд може зменшити витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в той час як критерії, визначені ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом застосовуються незалежно від наявності іншої сторони у справі.

Змістовно аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21, що є релевантним до обставин цієї справи виходячи з тотожності відповідних положень законодавства.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано:

1) Договір про надання правової допомоги від 19.02.2024 (далі Договір);

2) Додаток від 19.02.2024 року №1 (далі Додаток);

3) Акт приймання-передачі наданих послуг (далі Акт).

Договором узгоджено надання позивачу правничої допомоги, зміст якої визначається в додатках до Договору. При цьому згідно розділу 3 Договору розмір, умови, порядок сплати, конкретні судові процеси, визначаються в додатках до Договору.

Додатком в п. 1 узгоджено надання послуг щодо оскарження спірної в цій справі вимоги: зібрання доказів, підготовка адвокатських запитів, підготовка клопотань, позовної заяви, представлення інтересів в судах загальної юрисдикції, отримання копії судового рішення, представництво у будь-якому суді, підписання та подання всіх необхідних документів.

Суд розцінює зазначення в цьому пункту додатку судів загальної юрисдикції як очевидну описку, яка не впливає на відшкодування цього виду судових витрат.

За п. 2 Додатку вартість послуг є наступною:

1) надання консультацій правового характеру 1000,00 грн;

2) складання позову 4000,00 грн;

3) складання адвокатських запитів 1000,00 грн;

4) складання інших документів правового характеру 2000,00 грн.

Відповідно до п. 3 Додатку правова допомога оплачується у строки, погоджені сторонами.

Суд розцінює ці положення як загальне зобов`язання щодо оплати правничої допомоги після її надання, а тому витрати на професійну правничу допомогу є такими, що підлягають сплаті у розумінні ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно Акту позивачу надано наступні послуги:

1) надання консультацій щодо оскарження спірної вимоги 1000,00 грн;

2) складання адвокатського запиту від 26.02.2024 року 1000,00 грн;

3) складання позовної заяви щодо оскарження спірної вимоги 4000,00 грн;

4) складання заяви про забезпечення позову 2000,00 грн.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21. Цей правовий висновок є релевантним до обставин цієї справи, оскільки стосується правового застосування норми права, яка є ідентичною ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України

Витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того чи їх фактично сплачено, чи вони тільки підлягають сплаті, що підтверджується послідовною практикою Касаційного адміністративного суду (наприклад, постанова від 16.02.2023 року по справі №520/562/19).

Застосовуючи критерії згідно ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає наступне:

1) витрати є частково пов`язаними з розглядом справи послуга з консультацій виокремлена штучно та за змістом поглинається послугою зі складання позовної заяви.

2) розмір витрат не є повною мірою обґрунтованим та пропорційним до предмета позову. Ступінь значення справи для позивача і публічний інтерес до справи жодним чином не обґрунтовані та матеріалами справи не підтверджуються.

Щодо обґрунтованості заявленого розміру витрат суд зазначає, що позовна заява в цій справі значною мірою повторює предмет та підстави позову у справі №160/5903/19, згідно рішення суду в якій правова допомога надавалася цим же суб`єктом, а тому вартість подібної послуги не може лишатися повністю незмінною. Відшкодування витрат в зв`язку зі складанням заяви про забезпечення позову є необґрунтованим, оскільки правові підстави для задоволення такої заяви були відсутні.

3-4) відповідні обставини відсутні та не впливають на розподіл судових витрат в цій справі.

За таких обставин суд вважає обґрунтованим та пропорційним розмір витрат на професійну правничу допомогу в 2000,00 грн, понесення таких витрат вимушеним та зумовленим протиправною поведінкою відповідача, в зв`язку з чим суд стягує витрати на професійну правничу допомогу позивача з відповідача.

В зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді ОСОБА_2 в період з 06.05.2024 року по 10.05.2024 року, рішення ухвалено в перший робочий день судді - 13.05.2024 року.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А, код ЄДРПОУ ВП: 44118658) про визнання протиправним та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 07.02.2024 року №Ф-3777-0436/434 про сплату боргу (недоїмки) на суму 21012,11 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , виключивши суму заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 21012,11 грн, нарахованих за 2017 рік, 2018 рік та 1 квартал 2019 року.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Симферопольська, 17-а, код ЄДРПОУ ВП: 44118658) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 гривень (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А, код ЄДРПОУ ВП: 44118658) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко