Справа № 346/1592/24
Суддя: Третьякова І. В.
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/1592/24
Провадження № 2-а/346/36/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Юркевич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Лазуткіна Андрія Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

У С Т А Н О В И В:

29.03.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1692266 від 19.03.2024 року, винесену поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_2 за ст.. 122 ч.2 КУпАП, якою на нього було накладено адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу даного адміністративного правопорушення. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 19.03.2024р. о 09:42 год. керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI» д.н.з НОМЕР_1 на трасі М19 449 км. під час руху транспортного засобу, користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руці, чим порушив п. 2.9 д ПДР України. Позивач не погоджується з даною постановою, вважає її незаконною оскільки під час руху транспортним засобом мобільним телефоном не користувався, взяв його до рук вже після зупинки його транспортного засобу, а відтак інкримінованого йому правопорушення не вчиняв.

Ухвалою суду від 01.04.2024р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження. Роз`яснено відповідачу право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують його доводи і заперечення.

18.04.202р. до суду надійшов відзив в якому представник УПП в Чернівецькій області Цопа А.В. просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що позивач не заперечує свого факту керування транспортним засобом у день, час та місці, вказаному в оскаржуваній постанові, але вказує, що не користувався мобільним телефоном. Вказані обставини, на думку представника відповідача, є недостовірними, оскільки спростовуються відеозаписом, який долучений до відзиву та на якому зафіксовано, як ОСОБА_1 користується мобільним телефоном під час руху. Крім того, на запитання працівника поліції: «Чому ви користуєтесь телефоном під час руху?» Позивач відповів: «Та то з роботи шеф дзвонив». Пізніше також пояснює: «Я підняв на блокпості і вибив на гучномовці», чим фактично підтверджує, що користувався телефоном під час руху. Отже, вказаний відеозапис свідчить, що після зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції, позивач не заперечував факт користування засобом зв`язку (телефоном), крім того при проїзді повз блокпост тримав телефон в руці. Жодних належних та допустимих доказів на спростування цих обставин, ОСОБА_1 не надав, а тому його притягнення до адміністративної відповідальності було правомірним, а винесена постанова є законною.

Позивач відповідь на відзив до суду не подавав.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що він працює водієм та розвозить хліб по торгівельним закладам. 19.03.2024р. близько 09:40 год. він під`їжджав до блокпосту, попереду нього було декілька машин, які зупинялися на самому блок пості попереду нього, відповідно зупинявся і він. Під час його зупинки на мобільний телефон поступив дзвінок від його начальника, він підняв трубку і сказавши лише: «Я на блокпосту, я передзвоню» та відключився. В цей час він побачив поліцейського, який махав рукою, показуючи що можна рухатися. Він під`їхав до самого працівника поліції, який вказав йому, що не можна розмовляти по телефону та наказав припаркуватися на обочині, а в подальшому за даним фактом виніс постанову. Також позивач добавив, що разом з ним в автомобілі була також його дружина ОСОБА_3 ,яка може підтвердити його пояснення.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала на підставах, викладених в позовній заяві та наполягала на їхньому задоволенні. Наголосила, що в момент спілкування позивача по телефону, його автомобіль не рухався, знаходився в зупиненому положенні, а тому підстав стверджувати про порушення ним п. 2.9 д ПДР не вбачається. Також зазначила, що у ОСОБА_1 тимчасове посвідчення водія і раніше він вже мав певні неприємні відношення з працівниками поліції, які зупиняли його та притягували до адміністративної відповідальності і мають до нього упереджене відношення.

Відповідачі та їхні представники в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали. Про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та у встановленому законом порядку.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1692266 від 19 березня 2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 122 ч.2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Підставою для притягнення стало порушення позивачем п. 2.9 д ПДР України при наступних обставинах. Вказано, що 19.03.2024р. о 09:42 год. на трасі М 19 на 449 км. стаціонарний пост «Звенячин» ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI» д.н.з НОМЕР_1 під час руху ТЗ користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руці.

Вважаючи вказану постанову незаконною позивач оскаржив її до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 222 КУпАП передбачає, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 2.9 д Правил дорожнього руху визначено, що водієві забороняється

під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Диспозицією 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність зокрема за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку.

Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС).

У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17 зазначено, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

В своєму позові та в поясненнях, наданих в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував факту керування автомобілем та використання мобільним телефоном, однак вказував, що розмова по телефону була короткотривалою (декілька секунд) і в той час, коли автомобіль знаходився в нерухомому стані (стояв у заторі перед стаціонарним постом).

Заперечуючи проти вимог позивача, представник відповідача посилалась на відеозапис, який було нею долучено до відзиву на оптичному носії (CD-R диску).

При перегляді даного відеозапису судом було встановлено, що зйомка здійснюється на портативний відео реєстратор працівника поліції, який стоїть на місці на обочині проїзної частини по якій проїжджає великогабаритний грузовик, а за ним слідує автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI» д.н.з НОМЕР_1 жовтого кольору. Поліцейський зупиняє вказаний транспортний засіб, водій опускає своє бокове вікно і в його руці знаходиться мобільний телефон. Працівник поліції представляється та зазначає, що на кермом не можна розмовляти по мобільному телефону. Водій відповідає «Та то з роботи шеф подзвонив». Після чого поліцейський каже припаркувати автомобіль на правій обочині. В подальшому на відеозаписі зафіксовано спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими в приміщенні стаціонарного посту та складання відносно нього постанови.

Отже, з перегляду вказаного відеозапису однозначно можна стверджувати лише про те, що водій тримає мобільний телефон в руці, яка знаходиться на кермі та не заперечує, що розмовляв по телефону. При цьому, відеозапис не доводить, що на момент розмови, транспортний засіб знаходився в русі, що є обов`язковим елементом об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, оскільки п. 2.9 д ПДР забороняє водієві користування засобами зв`язку, тримаючи їх у руці саме під час руху транспортного засобу.

Позивач вказував, що перед блокпостом перед ним рухалися інші транспортні засоби, які зупинялися на вимогу поліцейських, що створювало затор і він зупинявся, а потім поступово під`їжджав вперед.

З відеозапису також слідує, що на момент зупинки в салоні автомобіля знаходилась жінка. З пояснень позивача це була його дружина ОСОБА_3 , яка будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка пояснила, що її чоловік розвозить хліб і 19.03.2024р. вони разом їхали з с. Заліщики до с. Звенятин. Перед блокпостом зупинилися, оскільки перед ними зупинялися інші машини. У цей момент до чоловіка задзвонив телефон і він відповів на дзвінок, та сказав, що «зараз на блокпосту, перетелефонує». Потім він почав повільний рух і його зупинив поліцейський та сказав, що він розмовляв під час руху і попросив від`їхати на обочину. Після цього, ОСОБА_1 пішов на блокпост, а свідок залишилась в автомобілі. Повернувшись, чоловік сказав, що на нього склали постанову. Вказує, що в момент розмови чоловіка по телефону, їхній автомобіль не їхав, а стояв в заторі і почав рухатися вже після того, як позивач закінчив розмову.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За встановлених обставин, враховуючи, що безпосереднє сприйняття поліцейським обставин події не є належним та допустимим доказом, натомість наданий відповідачем відеозапис не підтверджує факт користування позивачем мобільним телефоном під час руху транспортного засобу, не спростовує тверджень позивача та свідка про те, що в момент розмови позивача по телефону транспортний засіб, яким він керував не здійснював рух, оскільки на відеозаписі зафіксовано рух транспортного засобу в колоні та під`їзд його до поліцейського на його вимогу, а також факт наявності вимкненого мобільного пристрою в руці позивача, суд прийшов до висновку, що факт порушення ОСОБА_1 п. 2.9 д ПДР зібраними у справі доказами не є доведеним, а відтак відсутні підстави стверджувати «поза розумним сумнівом», що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на недоведеність факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд вважає наявними підстави для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття провадження по справі.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати в сумі 605,60 грн., понесені ним на сплату судового збору при поданні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 77, 139, 241-246, 255, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕНА № 1692266 від 19.03.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 гривень, провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять гривень) 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Третьякова І. В.