Справа № 200/5032/20-а
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року

м. Київ

справа №200/5032/20-а

адміністративне провадження № К/9901/803/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.10.2020 (головуючий суддя: Давиденко Т.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 (головуючий суддя: Геращенко І.В., судді: Блохін А.А., Міронова Г.М.) у справі № 200/5032/20-а за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся з позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 26.06.2018 по 30.04.2020;

визнати протиправним та скасувати рішення від 05.12.2019;

зобов`язати виплатити заборгованість з пенсії за період з 01.02.2015 по 31.03.2015 в сумі 5132,98 грн;

визнати протиправною бездіяльність щодо тривалого взяття на облік попередньо закритої пенсійної справи за інвалідністю за заявою від 20.02.2018 з неправомірним примусовим поданням заяви від 23.03.2018 № 1455 про одне й теж саме взяття на облік пенсійної справи;

зобов`язати розрахувати та відшкодувати майнову шкоду, завдану неправомірно тривалим взяттям на облік попередньо закритої пенсійної справи за інвалідністю в еквіваленті сумарної складової пенсійних виплат з 20.02.2018 по 25.06.2018.

Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 30.10.2020, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020, позов задовольнив частково:

визнав протиправними дії відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії ОСОБА_1 за період з 01.02.2015 по 31.03.2015 в сумі 5132,98 грн;

зобов`язав відповідача виплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_1 за період з 01.02.2015 по 31.03.2015 в сумі 5132,98 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати в цій частині оскаржувані судові рішення і в цій частині ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 26.01.2021 відкрито касаційне провадження у справі.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначений новий склад суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14.05.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відмовляючи у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, що визначений чинним законодавством з питань соціального захисту.

Позивач вважає, що набув право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії незалежно від того, чи були такі суми йому попередньо нараховані, але не виплачені.

Відповідач позов не визнав. Зазначив, що відсутні підстави для компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, оскільки судове рішення у справі № 200/12417/19-а виконане; пенсія виплачена з 26.06.2018.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Дослідивши зміст листа ГУПФУ в Донецькій області № ВЕБ-05001-Ф-С-19-032900 від 05.12.2019 суди попередніх інстанцій установили, що 20.02.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про запит пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Харкова. Пенсійна справа позивача взята на облік Селидовським ОУПФУ з урахуванням заборгованості за лютий та березень 2015 року в сумі 5132,98 грн. 26.06.2018 позивач звернувся до Селидовського ОУПФУ із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням відповідача від 25.09.2018 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02.05.2019 у справі №200/2820/19-а, яке набрало законної сили 30.07.2019, задоволено позов ОСОБА_1 до Селидовського ОУПФУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії:

визнано неправомірним та скасовано рішення Селидовського ОУПФУ про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язано Селидовське ОУПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії № 3084 від 26.06.2018 відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі №200/12417/19-а, яке набрало законної сили 06.03.2020, задоволено позов ОСОБА_1 до Селидовського ОУПФУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії:

визнано протиправним та скасовано рішення Селидовського ОУПФУ № 1818 від 13.08.2019 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії;

зобов`язано Селидовське ОУПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2018 № 3084 про призначення пенсії за віком, з урахуванням наданих до заяви документів.

На виконання судового рішення у справі № 200/12417/19-а Управлінням повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 26.06.2018 № 3084 та призначено пенсію за віком.

Згідно із випискою по картковому рахунку пенсія за період з 26.06.2018 по 30.04.2020 у сумі 101315,73 грн виплачена позивачу 13.05.2020 в повному обсязі.

Втім, оскільки сума пенсії виплачена без компенсації втрати частини доходу, позивач звернувся з цим позовом до суду.

V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Вирішуючи спір в частині позовної вимоги про зобов`язання виплатити заборгованість з пенсії за період з 01.02.2015 по 31.03.2015 в сумі 5132,98 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до інформації, зазначеній у листі ГУПФУ від 05.12.2019 № ВЕБ-05001-Ф-С-19-032900, існує заборгованість перед позивачем у сумі 5132,98 грн за лютий та березень 2015 року.

У вказаній частині задоволених позовних вимог позивач в апеляційному порядку рішення суду не оскаржував.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації настає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

На думку судів попередніх інстанцій, визначальними обставинами для виплати компенсації є дата нарахування та фактичної виплати доходу.

За такого висновку, суди констатували, що судове рішення у справі №200/12417/19-а виконане відповідачем у встановлений чинним законодавством строк, у зв`язку із чим відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

За наведених вище мотивів, суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 26.06.2018 по 30.04.2020.

Також суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльність щодо тривалого взяття на облік попередньо закритої пенсійної справи за інвалідністю за заявою від 20.02.2018 з неправомірним примусовим поданням заяви від 23.03.2018 № 1455 про одне й теж саме взяття на облік пенсійної справи та зобов`язання відповідача розрахувати та відшкодувати майнову шкоду, завдану неправомірно тривалим взяттям на облік попередньо закритої пенсійної справи за інвалідністю в еквіваленті сумарної складової пенсійних виплат з 20.02.2018 по 25.06.2018.

В цій частині позовних вимог суди дійшли висновку про відсутність факту бездіяльності пенсійного органу пов`язаної з тривалим взяттям позивача на облік.

Позовну вимогу про зобов`язання розрахувати та відшкодувати майнову шкоду, вважали похідною та такою, що спричинена тривалим взяттям на облік та закриттям попередньої пенсійної справи за інвалідністю в еквіваленті сумарної складової пенсійних виплат з 20.02.2018 по 25.06.2018. У зв`язку із чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такої.

Суди також констатували, що позивачем не надано суду доказів наявності шкоди, фактів заподіяння позивачеві втрат майнового характеру, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він виходить.

Одночасно з цим, суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивача щодо застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №676/1557/16-ц з підстав неподібності правовідносин.

VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

Позивач оскаржує судові рішення судів попередніх інстанцій лише в частині відмови у задоволенні позову.

Касаційна скарга позивача обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору в оскаржуваній частині позовних вимог (щодо відмови у задоволенні позову).

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності з взяття на облік скаржник наголосив, що відповідач не дотримався принципу рівності перед законом та допустим дискримінацію.

Скаржник стверджує, що ця бездіяльність призвела до порушення конституційного права на призначення пенсії з пільговим стажем з підстав, визначених частиною першою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На думку скаржника, наслідком такої бездіяльності є спричинення майнової шкоди за поняттям «збитки», у тому числі, упущену вигоду.

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання здійснити розрахунок, нарахувати і виплатити компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 26.06.2018 по 30.04.2020, касаційна скарга обґрунтована наступним.

Скаржник вважає, що компенсація є обов`язковою складовою невиплаченого грошового доходу, яка нараховується, у тому числі, на кошти стягнуті за рішенням суду.

Стверджує, що компенсація проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування доходу на виконання судового рішення, а своєчасне чи несвоєчасне виконання це вже похідна від виконання судового рішення.

На думку скаржника суди попередніх інстанцій не застосували висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені в постановах від 20.02.2018 у справі №336/4675/17, від 21.06.2018 у справі № 523/1124/17, від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 18.04.2019 у справі № 161/4656/17, від 15.08.2018 у справі №653/3356/17, від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, Верховного Суду України від 11.07.2017 у справі № 21-0003а16, а також Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 243/3505/16-ц та від 03.07.2019 у справі № 676/1557/16-ц.

Відповідач правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористався, хоча про відкриття касаційного провадження у справі був повідомлений 02.02.2021, що підтверджується інформацією, зазначеною у корінці повідомлення про вручення поштового відправлення.

VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіряючи у межах повноважень, визначених частинами першою - другою статті 341 КАС України, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права (в оскаржуваній частині), а також надаючи оцінку аргументам учасників справи, висловленим у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить з такого.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту цих норм вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

За такого правового регулювання, основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.04.2021 у справі № 465/322/17 та від 16.11.2022 у справі № 674/22/17.

Крім того, у постанові від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, Верховний Суд дійшов наступних висновків:

« Згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.».

У справі, що розглядається, суди встановили, що пенсія за період з 26.06.2018 по 30.04.2020 в сумі 101315,73 грн виплачена позивачу 13.05.2020 в повному обсязі на виконання рішення у справі № 200/12417/19-а (а.с. 98).

Відповідачем не заперечується та обставина, що нарахування та виплата пенсії здійснена на виконання рішенням суду у справі № 200/12417/19-а, проте як суб`єкт виконання цього рішення, відповідач не здійснив розрахунок та виплату компенсації виду доходу, передбаченого статтею 2 Закону № 2050-ІІІ.

Отже, враховуючи, що несвоєчасне нарахування та виплата пенсії відбулись у зв`язку із неправомірними діями відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 26.06.2018 по 30.04.2020, оскільки рішення суду у справі № 200/12417/19-а фактично встановлює факт невиплати пенсії у цей період.

Водночас помилковими є висновки судів попередніх інстанцій, що у випадку якщо суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, оскільки компенсація, передбачена Законом № 2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (пенсії), а не виконання рішення суду.

Зважаючи на те, що кошти нараховані в результаті здійснення нарахування пенсії та відновлення прав позивача, порушених при не вчасному призначенні та виплаті пенсії, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону № 2050-ІІІ.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 24.01.2019 у справі № 159/1615/17, від 29.04.2020 у справі №420/2093/16-а, від 16.12.2020 у справі № 521/21718/16-а, від 23.12.2020 у справі № 640/7975/15-а.

За такого правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 26.06.2018 по 30.04.2020.

Колегія суддів враховує, що подібні правовідносини були предметом розгляду Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 560/8194/20 (постанова від 02.04.2024), у тому числі в частині строків звернення та підстав.

У вказаній справі, Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021,17.11.2021, 27.07.2022, 11.05.2023 (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20, відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулювати такі висновки:

а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;

г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

Перевіряючи у справі, що розглядається, дотримання строків звернення до суду у контексті висновків Судової палати, сформованих у постанові від 02.04.2024, колегія суддів зазначає, що пенсійним органом на виконання судового рішення у справі № 200/12417/19-а здійснено нарахування позивачу пенсії за період з 26.06.2018 по 30.04.2020, яка повністю була виплачена 13.05.2020 в сумі 101315,73 грн (а.с. 98, том І).

Факт виплати 13.05.2020 пенсії за період з 26.06.2018 по 30.04.2020 не спростовує наявність цієї заборгованості у зазначений період.

З позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію частини втрачених доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії за період з 26.06.2018 по 30.04.2020 позивач звернувся 20.05.2020, тобто фактично протягом тижня з моменту отримання коштів на картковий рахунок.

Отже колегія суддів констатує дотримання позивачем строків звернення до суду з цим позовом, визначених статтею 122 КАС України.

Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права в частині заявлених позовних про визнання протиправною бездіяльності щодо тривалого взяття на облік попередньо закритої пенсійної справи за інвалідністю, зобов`язання розрахувати та відшкодувати майнову шкоду, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.

У справі, що розглядається, позивач вважає, що внаслідок тривалого невзяття на облік Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області попередньо закритої пенсійної справи йому завдано майнову шкоду у вигляді недоотриманих сум пенсії за період з 20.02.2018 по 25.06.2018.

Завдану шкоду позивач пов`язує з несвоєчасною постановкою на облік в Управління, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не зміг реалізувати право на призначення пенсії за віком з 20.02.2018.

Судом апеляційної інстанції із інформації, зазначеній у довідці Селидовського ОУПФУ від 20.02.2018, встановлено, що 20.02.2018 позивачем подано пакет документів для запиту пенсійної справи для взяття його на облік.

Отже, суд апеляційної інстанції обґрунтовано констатував, що матеріалами справи спростовується твердження позивача про звернення 20.02.2018 до відповідача із заявою про призначення пенсії, оскільки 20.02.2018 позивач звернувся лише із заявою про запит його пенсійної справи.

За наслідками цього звернення, пенсійну справу ОСОБА_1 було взято на облік Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з урахуванням заборгованості за лютий та березень 2015 року в сумі 5132,98 грн.

26.06.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте 25.09.2018 отримав відмову, яка була оскаржена в судовому порядку (справа № 200/2820/19-а).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02.05.2019 у справі №200/2820/19-а, яке набрало законної сили 30.07.2019, задоволено позов ОСОБА_1 до Селидовського ОУПФУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії:

визнано неправомірним та скасовано рішення Селидовського ОУПФУ про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язано Селидовське ОУПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії № 3084 від 26.06.2018 відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.05.2019 №200/2820/19-а відповідач повторно розглянув заяву позивача про призначення пенсії № 3084 від 26.06.2018, однак рішенням № 1818 від 13.08.2019 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії з посиланням на відсутність необхідного пільгового стажу 10 років.

Зазначена відмова також була оскаржена позивачем у судовому порядку (справа №200/12417/19-а).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі №200/12417/19-а, яке набрало законної сили 06.03.2020, задоволено позов ОСОБА_1 до Селидовського ОУПФУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії:

визнано протиправним та скасовано рішення Селидовського ОУПФУ № 1818 від 13.08.2019 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії;

зобов`язано Селидовське ОУПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2018 № 3084 про призначення пенсії за віком, з урахуванням наданих до заяви документів.

На виконання судового рішення у справі № 200/12417/19-а Управлінням повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 26.06.2018 № 3084 та призначено пенсію за віком.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що у цьому випадку відсутні підстави вважати, що наявні підстави для відшкодування позивачу шкоди, завданої неправомірними діями відповідача.

У решті позовних вимог (щодо задоволених позовних вимог) рішення судів попередніх інстанцій позивачем не оскаржуються, відповідно судом касаційної інстанції, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, такі в межах цього касаційного провадження не переглядаються.

VІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Отже приймаючи до уваги те, що у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій помилковими є лише частина висновків, а інші висновки є законними і обґрунтованими, колегія суддів дійшла висновку про скасування судових рішень у частині (щодо неправильно вирішеної частини позовних вимог) та ухвалення у цій частині нового судового рішення про задоволення позову.

ІХ. СУДОВИЙ ЗБІР

За змістом частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи вищезазначене, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору з урахуванням вимог частини третьої статті 139 КАС України мають бути присуджені на його користь в частині (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог), а саме: у розмірі 3 363,20 грн (420,40 грн (судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог) + 1261,20 грн (судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог) + 1681,60 грн (судовий збір на подання касаційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог).

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.10.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №200/5032/20-а скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 26.06.2018 по 30.04.2020 та у цій частині ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Визнати протиправною бездіяльність Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 26.06.2018 по 30.04.2020.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 26.06.2018 по 30.04.2020.

У решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.10.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №200/5032/20-а залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85400, Донецька обл., м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6) сплачений судовий збір у розмірі 3 363 (три тисячі триста шістдесят три) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

Я. О. Берназюк

В. М. Кравчук