Справа № 490/8055/23
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/44/2024 Справа № 490/8055/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

секретаря судового засідання Романової К.Т.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просив: визнати протиправними дії поліцейського 2 роти, 2 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області, старшого лейтенанта поліції Марченко Дмитро Сергійовича щодо складання постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАТ №7527218 від 14 серпня 2023 року; скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАТ №7527218 від 14 серпня 2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 ч.1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Протоколом автоматизованого розподілу від 07.09.2023 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П., та отримана останньою 11.09.2023 року.

Ухвалою судді від 11.09.2023 року даний адміністративний позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

29.09.2023 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій уточнив вимоги позову та просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАТ №7527218 від 14.08.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.122 ч.1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн та закрити провадження у адміністративній справі про притягнення його до адмінвідповідальності у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог посилався на наступне.

14.08.2023 року, поліцейським 2 роти, 2 батальйону УПП вМиколаївській обл., старшим лейтенантом поліції Марченко Д.С., винесено постанову серія ЕАТ №7527218 від 14.08.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Позивач ваказує, що відповідно до вмісту вказаної постанови, він керуючи транспортним засобом HYUNDAI VELOSTER, н.з. НОМЕР_1 , нібито перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 24 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України. Однак, зазначає, що на прохання надати йому докази про вчинене ним правопорушення, працівники УПП, продемонстрували йому запис з приладу TruCAM TC008439. На цьому відеозаписі було видно значне дрибіжання зображення, а отже і самого приладу фіксації TruCAM, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля TruCAM з руки (рук). Крім того, на відеозаписі перші декілька секунд не видно нічого, крім засвітлених денним сонячним світлом дороги та силуетів авто, і лише в останній момент зображення вкотре сильно дрибіжить та рухається, після чого в кадрі з`являється передня частина транспортного засобу, яким він керував. Тому позивач вважає, що це може свідчити про засліплення приладу TruCAM в перші секунди фіксації і подальший рух працівника УПП з TruCAM в руках в сторону тіні, щоб унеможливити пряме попадання сонячних променів на TruCAM, що не дає змогу побачити об`єкт фіксації (транспортний засіб та його номерний знак). Крім того, позивач стеврджує, що рухався зі швидкістю 66-67 км/год. Також, ОСОБА_1 вказує, що при винесенні постанови працівники УПП, порушили вимоги ст. 280 КУпАП, а також під час зупинки, демонстрації записів TruCAM та розгляду справи не проінформували його в повній мірі про його ж права, що передбачені ст. 268 КУпАП. Також позивач посилається на те, що розглядаючи справу на місці в прискореному порядку, в крайній правій смузі проїжджої частини, під прямими сонячними променями в часовому проміжку між 15:10 та 15:24 14.08.2023 року, при температурі повітря в 32 градуси за Цельсієм, працівники УПП дезорієнтували його як самим фактом зупинки, так і складанням постанови. Враховуючи те, що 14.08.2023 це понеділок, початок інтенсивного робочого тижня, будучи дезорієнтованим від дій працівників УПП він погодився на запропоновану ними сплату штрафу на місці, а також залишив один підпис на одному з папірців, які йому нашвидкоруч передали для підписання працівники УПП, не роз`яснивши, що це за документ та для чого їм потрібен його підпис. За такого, на підставі вищевказаного, позивач вказує, що фіксація швидкості руху його транспортного засобу була проведена всупереч ст.40 Закону №580-VIII, яка передбачає, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону. Також, позивач зазначає, що законодавчно не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону №580-VIII. Крім того, дрибіжання відео та світлові аномалії на відео з TruCAM TC008439, яке працівники УПП продемонстрували йому як нібито доказ його правопорушення, ставить під сумнів об`єктивність вимірювання швидкості руху приладом TruCAM в руках ОСОБА_2 або його напарника, адже дрибіжання та світлові аномалії, які визначалися зміною освітлення об`єктів у кадрі та можливості їх фіксації, однозначно свідчать про те, що прилад TruCAM TC008439 був у русі під час фіксації швидкості, а отже його вимірювання не можуть бути доказами у справі, адже крім визначеної максимально допустимої похибки при вимірюванні швидкості в +-2 км/год, що зазначена у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірюваної техніки до TruCAM, на вимірювання також вплинули рух працівника УПП. З усього вищеописаного позивач вбачає, що ОСОБА_2 порушив ст. 280 КУпАП і виніс постанову, не маючи для цього доказів, а отже притягнув його до адміністративної відповідальності незаконно. Крім того, позивач звертає увагу на адресу місця нібито вчинення правопорушення, зазначену у постанові, а саме Проспект Героїв Сталінграда. Такої адреси (вулиці/ проспекту) в Миколаєві вже давно не існує. Натомість вулиця, на якій його зупинили, насправді називається Проспектом Героїв України. Відповідно, вказує, що державний орган у вигляді УПП в Миколаївській області, не дотримується вимог закону та не приводить свої документи у відповідність. Виходячи із обставин справи, ОСОБА_1 вважає, що працівники УПП, не надали доказів та незаконно притягнули його до адміністративної відповідальності, а отже, постанова ЕАТ №7527218 від 14.08.2023 року, є незаконною та такою, що грубо порушує норми законодавства, порядок розгляду справи про адміністративне порушення та норм КУпАП, з порушенням його законних прав, що призвело до незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у розмірі 340 грн.

Ухвалою від 02.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами справи, призначено судове засідання.

16.10.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважав вимоги позивач безпідставними, оскільки лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак, а правильність реалізації у приладі TruCam алгоритму шифрування підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Крім того, представник відповідача вказує, що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Також, зазначає, що твердження позивача про нечітке відео з лазерного вимірювача TruCam є нечітке спростовується відеозаписом наданим до суду. Крім цього, представник УПП вказує, що позивачу патрульним поліцейським було роз`яснено права особи, а також, згідно ст. 285 КуПАП, ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис вручено копію оскаржуваного документу.

Таким чином, постанова серії ЕАТ №7527218 від 14.08.2023 року у справі про адміністративне правопорушення винесена інспектором є обгрунтованою та законною. За такого, на підставі вищевказаного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судові засідання неодноразово відкладалися.

29.03.2024 року від Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції надійшло клопотання про залучення в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Ухвалою суду від 13.05.2024 року у задоволені вищевказаного клопотання відмовлено.

Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача Палієнко Д.Г. надала заяву про розгляд справи за відсутності представника патрульної поліції, у задоволенні позову просила відмовити з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 288 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими КУпАП.

Статтею 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом постановлено про розгялд справи у відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

14.08.2023 року поліцейським 2 роти, 2 батальйону УПП в Миколаївській області ДПП старшим лейтенантом поліції Марченком Д.С. було винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 7527218 за ч. 1 ст. 122 у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до постанови виявлено, що інспектором управління патрульної поліції в Миколаївській області за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam II (серійний номер ТО008349) виявлено, що водій транспортного засобу HYNDAI VELOSTER з номерним знаком НОМЕР_2 , рухався в м. Миколаїв, по проспекту Героїв Сталінграду, буд. 2 зі швидкістю 74 км/год та перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Даним конституційним положенням кореспондує ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Як визначено ст.35 цього Закону, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom», будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДРУкраїни.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. №3353-ХІІ, встановлюють «Правила дорожнього руху» (затв. постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями).

Пунктом 1.1 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

У силу положень ч.5 ст.14 Закону №3353-ХІІ, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом п.п.1.3,1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч.1 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність водіїв транспортних засобів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 20 км/год, порушення вимог дорожніх знаків і розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів та ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Порушення даної норми, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило - 340 грн.

Згідно п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час та місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У той же час, ст.7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.

Положеннями ст.280 КУпАП закріплено «обов`язок» посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності дійсно можливе за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

При цьому, виходячи із закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Слід зазначити про те, що положеннями КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, протокол про вчинення адміністративного правопорушення, як один із можливих доказів по справі, не складався, однак відповідачем надані інші беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи та вже зазначалося вище, підставою для зупинення транспортного засобу позивача та прийняття оскаржуваної постанови від 14.08.2023 р. серії ЕАТ №7527218 стало порушення водієм ОСОБА_1 швидкості на 24 км/год, тобто, грубе порушення вимог п.12.4 ПДР України (тобто порушення швидкісного режиму в населених пунктах), що, у свою чергу, є вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у складеній відповідачем постанові чітко вказано серійний номер, а також назву технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху керованого позивачем автомобіля - «TruCAM» ТС008349.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, представником відповідача разом з відзивом на позов надано DVD-R диск з відеозаписом.

З наданого відповідачем відео чітко вбачається, що 14.08.2024 року о 15:18 годин позивач рухався на автомобілі HYNDAI VELOSTER д.н.з. НОМЕР_2 , по просп. Героїв України зі швидкістю 74 км/год.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач заперечує законність дій інспектора при винесенні постанови та законність застосування приладу вимірювання швидкості руху «TruCam» у ручному режимі.

Між тим, лазерний вимірювач швидкості «TruCam LTI 20/20» отримав сертифікат відповідності № UА.TR.001 22 3-19 від 09/01/2019 р. та сертифікат перевірки типу TruCam LTI 20/20, виробництва Laser Technology Inc, США від 26.12.2018 року з терміном дії до 26.12.2028 року.

Як вбачається зі свідоцтва ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та захисту прав споживачів» №22-01/26702 від 07.12.2022 року, чинного на дату вчинення правопорушення, про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam LTI 20/20 TruCAM II серійний №ТС008349, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год. до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ±2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; ±1% в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год.

Правильність реалізації у приладі «TruCAM» такого алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі «TruCAM», але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом «TruCAM».

Отже, згідно з технічними характеристиками, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - «TruCAM» LTI 20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку, а тому його покази можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.

Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а тому вимірювання швидкості руху автомобіля позивача могло здійснюватись з утримування в руках такого пристрою працівником поліції під час вимірювання.

При цьому, відсутні підстави вважати, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача саме таким чином вплинуло на результат вимірювання.

Слід зазначити, що, відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.

Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

При цьому, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

Також, можливість застосування приладу в ручному режимі описана в його методичних рекомендаціях щодо використання та інструкції з використання.

Отже, можливість використання приладу TruCam LT1 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання).

Вищевикладене спростовує доводи позивача про неможливість використання приладу вимірювання швидкості автотранспортних засобів TruCam в ручному режимі.

З відео з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam, зафіксовано перевищення позивачем встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті, чим він порушив Правил дорожнього руху.

При цьому, твердження позивача про дрибіжання та світлові аномалії на відео, які ставлять під сумнів об`єктивність вимірювання швидкості руху, спростовуються вищевказаним відео.

Відтак, доводи позивача про неправомірність застосування працівниками поліції лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20, №ТС008349, суд до уваги не приймає за їх безпідставності.

Суд також вважає безпідставними твердження позивача знаходження приладу TruCam в руках працівника поліції, не встановлення його стаціонарно, що, на думку позивача, суперечить ст. 40 Закону України "Про національну поліцію", з огляду на наступне:

З досліджених доказів, наданих сторонами, вбачається, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Статтею 40 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

При тому, згідно вимог ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є, з поміж іншого, також показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Покази приладу TruCam LTI 20/20, №ТС008349 оцінюються інспектором, як доказ в розумінні ст.251 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що показники приладу TruCam LTI 20/20, №ТС008349 є належним допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Отже, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, підтверджено наданим відповідачем DVD-R диском з відеозаписом із приладу TruCam LTI 20/20, №ТС008349.

При цьому, у даному конкретному випадку, порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості «TruCAM» в ручному режимі, а не в автоматичному, а тому вимоги ч.2 ст.40 Закону №580-VIII не розповсюджуються на спірні відносини.

Дослідивши долучену відповідачем відеофіксацію з приладу «TruCAM» LTI 20/20, яким безпосередньо і здійснювалося вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, судом встановлено, що таке відео беззаперечно підтверджуює вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та, з точки зору процесуального законодавства, може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, зазначеного у спірній постанові.

Разом з тим, суд звертає увагу, що застосування приладу «TruCam LTI 20/20» та порядок його використання неодноразово оспорювався в судах різних інстанцій. Незважаючи на це апеляційні суди встановлюють та підтверджують правомірність застосування/використання лазерного вимірювача швидкості «TruCam» поліцейськими.

Такі висновки викладені зокрема у постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2024 по справі №523/9102/23, Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2024 по справі №751/7568/23; Третього апеляційного адміністративного суду від 17.04.2024 по справі №214/4885/22; Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2024 по справі №677/1077/23; Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2024 по справі №936/1042/23.

Викладене вище спростовує доводи позивача про неможливість використання приладу вимірювання швидкості автотранспортних засобів TruCAM в ручному режимі.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та лише суб`єктивній думці останнього.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, передбачених частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121 (п. 2 розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

При цьому права, передбачені ст.268 КУпАП, позивачу були роз`яснені, що підтверджується його підписом у п.8 Постанови, що оскаржується.

Твердження позивача про його дезорієнтування працівниками УПП суд не бере до уваги, в зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Твердження позивача про невиконання інспектором поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення вимог ст.280 КУпАП не підтверджено.

Суд при оцінці доказів у справі враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

За нормою норм ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Статтею 106 КАС України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази. На думку суду, позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Щодо твердження позивача про недотримання УПП вимог закону при зазначенні в оскаржуваній постанові старої назви вулиці, на якій зафіксовано порушення ним ПДР, а саме: в постанові зазначено «проспект Героїв Сталінграду» замість правильної назви «проспект Героїв України», суд зазначає наступне.

Згідно ст.283 КУпАП постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з наданої суду копії постанови ЕАТ №7527218 від 14.08.2023 року, всі відомості, передбачені ст. 283 КУпАП, дана постанова містить, а отже, складена у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

В даному випадку суд критично ставиться до доводів позивача, зазначених у позові та не вважає зазначення у постанові старої назви вулиці підставою для визнання її незаконною.

Відповідно до ч. 3ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята із дотриманням законодавства.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення ч. 1 ст.122 КУпАП, за їх недоведеності належними та допустимими доказами. Натомість відповідачем доведено правомірність винесення постанови серії ЕАТ №7527218 від 14.08.2023 року, про що надано відповідні докази, не спростовані позивачем.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст.139 КАС України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 13 травня 2024 року.

Суддя Н.П. Черенкова