Справа № 560/15477/23
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/15477/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

15 травня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про скасування податкових-повідомлень-рішень та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (відповідача), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №, № , № , № , №, № , № від 11.07.2023 та зобов`язання зняти його з податкового обліку.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 17.01.2024 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що недотримання відповідачем порядку здійснення перевірки нівелює наслідки такої.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що за результатами перевірки було виявлено порушення позивачем окремих вимог податкового законодавства у період з 11.01.2018 по 05.03.2021, тому до останнього були застосовані штрафні санкції.

Вважає, що ГУ ДПС у Хмельницькій області зробили все можливе, щоб повідомити платника податку про проведення перевірки. Так, відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Вважає, що невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 як фізична особа - підприємець припинив підприємницьку діяльність з 05.03.2021.

04.05.2023 Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області виданий наказ №1219-П про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , починаючи з 30.05.2023 року тривалістю 5 робочих днів. Наказ видано у зв`язку з надходженням 05.03.2021 відомостей від державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності.

Посадовими особами контролюючого органу на виконання цього наказу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з метою здійснення контролю щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 11.01.2018 по 05.03.2021. За результатами перевірки контролюючим органом було складено акт від 12.06.2023 №6957/22-01-24-06/ НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 11.01.2018 по 05.03.2021". У цьому акті зазначається про ряд виявлених порушень вимог податкового законодавства.

Як зазначає відповідач, перед початком перевірки 04.05.2023 позивачу було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу АДРЕСА_1 вищезгаданий наказ №1219-П від 04.05.2023 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ", а також повідомлення про проведення перевірки.

Відповідач покликається на те, що оскільки зазначений лист повернувся з відміткою "за закінченням терміну зберігання", платник фактично вважався таким, що повідомлений про перевірку належним чином.

Також встановлено, що у матеріалах справи міститься копія повідомлення, яке додається до рекомендованого листа за №176, а також копія конверта з довідкою про повернення рекомендованого відправлення за №168. Вказані поштові відправлення зареєстровані на ім`я позивача та його офіційну адресу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, урегульовано Податковим кодексом України.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо розпочато процедуру припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Частиною 9 статті 4 Закону України ''Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань'' визначено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Порядок зняття з обліку платників податків і зборів затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 за №1588 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) Відповідно до абз. 1 пп. 1 п. 11.18 розділу XI порядку підставою для зняття фізичної особи-підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є, зокрема, відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням. Згідно з п. п. 2 п. 11.18 розділу XI фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку заяви за формою №8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою №6-ОПП.

Згідно з п.п. 4 п. 11.18 порядку державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання. Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу.

Відповідно до пп. 65.10.8 п. 65.10 ст. 65 ПК України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Отже, за наявності підстав, визначених п. 78.1 ст. 78 ПК України, контролюючий орган може призначити та провести документальну перевірку фізичної особи - платника податків (зокрема, у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності) на підставі відомостей, отриманих від органу державної реєстрації про припинення підприємницької діяльності, поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку фізичною особою, яка здійснювала незалежну професійну діяльність, заяви за формою №8-ОПП, або на підставі поданої заяви платника податків про проведення перевірки.

При цьому, процедура припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця є підставою для проведення перевірки такої особи, і нормами Податкового кодексу України не передбачено обмежень щодо призначення такої перевірки після проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Таким чином, Положення Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, свідчать про те, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, оскільки після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. З огляду на це, така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності та подати декларацію за останній базовий податковий (звітний) період. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.04.2021 у справі №480/2004/19.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 як фізична особа - підприємець припинив підприємницьку діяльність з 05.03.2021.

04.05.2023 Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області виданий наказ №1219-П про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , починаючи з 30.05.2023 року тривалістю 5 робочих днів. Наказ видано у зв`язку з надходженням 05.03.2021 відомостей від державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності.

Посадовими особами контролюючого органу на виконання цього наказу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з метою здійснення контролю щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 11.01.2018 по 05.03.2021. За результатами перевірки контролюючим органом було складено акт від 12.06.2023 №6957/22-01-24-06/ НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 11.01.2018 по 05.03.2021". У цьому акті зазначається про ряд виявлених порушень вимог податкового законодавства.

Як зазначає відповідач, перед початком перевірки 04.05.2023 позивачу було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу АДРЕСА_1 вищезгаданий наказ №1219-П від 04.05.2023 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ", а також повідомлення про проведення перевірки.

Відповідач покликається на те, що оскільки зазначений лист повернувся з відміткою "за закінченням терміну зберігання", платник фактично вважався таким, що повідомлений про перевірку належним чином.

Разом з тим, приписи пункт 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України передбачають, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Тобто, виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місцем проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Отже, наказ та повідомлення повинні бути надіслані та отримані платником податків до початку проведення перевірки.

Наведене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постановах від 18.07.2019 у справі №0440/5993/18, від 11.05.2023 у справі № 640/18756/21 та від 17.05.2023 у справі №160/5892/20.

Так, відповідно до п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Крім того, Податковий кодекс України прямо передбачає, що у разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, документальна позапланова невиїзна перевірка розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Як встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи міститься копія повідомлення, яке додається до рекомендованого листа за №176, а також копія конверта з довідкою про повернення рекомендованого відправлення за №168. Вказані поштові відправлення зареєстровані на ім`я позивача та його офіційну адресу.

Водночас, зі змісту цих документів, а також інших доказів, наданих відповідачем, неможливо достовірно встановити або підтвердити те, що саме наказ про проведення перевірки та повідомлення про її проведення були надіслані платнику за цими номерами. Встановлено, що жодне з цих поштових відправлень не відслідковується шляхом офіційного трекінгу УКРПОШТИ.

При цьому, відповідач не зазначає, яким саме поштовим відправленням платнику були надіслані документи та не надає належних доказів того, що саме у одному з цих поштових відправлень знаходився наказ на проведення перевірки та повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, тобто саме ті документи, з якими платник податків повинен бути ознайомлений перед початком перевірки, а не будь-які інші документи.

Також, відповідачем не надано суду докази неможливості вручення наказу та повідомлення про перевірку особисто платнику, у тому числі докази його відмови від одержання цих документів, а також і копію письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, яка повинна була надсилатись платникові разом з наказом.

Водночас, позивач заперечує отримання ним наказу про проведення перевірки та повідомлення.

Поряд з цим, зі змісту акту перевірки встановлено, що перевірка була призначена з 30.05.2023 та розпочата 30.05.2023, тобто раніше 30 календарного дня з дати ймовірного надсилання платнику повідомлення та копії наказу.

Отже, як вірно відзначає суд першої інстанції, відповідач не надав належні докази дотримання ним порядку інформування платника про проведення позапланової невиїзної перевірки, передбаченого нормами Податкового кодексу України. З цього слідує, що позивач до початку проведення документальної невиїзної позапланової перевірки не міг вважатись таким, що у встановленому порядку отримав наказ та повідомлення про проведення такої перевірки.

Тобто, податковий орган формально поставився до виконання вимог вищевказаних статей Податкового кодексу України, які регламентують умови, за дотримання яких у контролюючого органу виникає право розпочати невиїзну перевірку платника.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що перевірка позивача, за результатами якої складено акт, проведена контролюючим органом з порушенням вимог законодавства.

Так, згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 05.02.2019 у справі №821/1157/16, від 13.03.2023 у справі №640/21172/18, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. Порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Слід також зазначити, що 19 лютого 2019 Верховний Суд в рамках справи № 825/924/17 досліджував питання щодо наслідків відсутності доказів повідомлення платника податку про проведення податкової перевірки та прийшов до висновку, що відсутність доказів належного повідомлення платника податку про проведення перевірки є порушенням порядку її проведення, що дає підстави вважати висновки такої перевірки передчасними, а наслідки такої перевірки у вигляді оскаржуваних податкових повідомлень-рішень неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 09.02.2021 по справі №804/3329/15, законодавством встановлений обов`язок контролюючого органу повідомити платника податків про дату початку та місце проведення перевірки, а платнику, в свою чергу, гарантується право оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього. Реалізація такого права за відсутності обов`язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою. Невиконання вимог Податкового кодексу України щодо пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення перевірки та копії наказу про проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

У постанові Верховного Суду від 13.06.2020 по справі №825/1747/17 йдеться про те, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Колегія суддів зауважує, що згідно правової позиції Верховного Суду у справах № 520/13185/19, № 280/708/19, та № 825/1747/17 судом касаційної інстанції зроблено висновки, що проведення перевірки у встановленому законом порядку є передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень, а тому в разі недотримання встановлених вимог та, як наслідок, визнання перевірки протиправною, у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень.

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, відтак рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі висновків акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, обґрунтованим та законним висновок суду першої інстанції, що недотримання відповідачем порядку здійснення перевірки нівелює наслідки такої, тому доцільності надавати докладну оцінку змісту акту перевірки та суті порушень в суду не було.

Посилання ж скаржника на те, що процедурні порушення під час призначення та проведення перевірки контролюючим органом не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності рішень, прийнятих за результатами відповідної перевірки, є необґрунтованими, оскільки дотримання суб`єктом владних повноважень норм податкового законодавства в частині призначення та проведення перевірки, свідчить про правомірність її проведення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.