Справа № 450/4336/23
Суддя: Добош Н. Б.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/4336/23 Провадження № 2-а/450/17/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Хамуляк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови інспектора роти № 2 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Івано-Франківській області, молодшого лейтенанта поліції Кирилюка Віктора Борисовича ЕАТ № 7548408 від 17.08.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою ЕАТ № 7548408 від 17.08.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної за ч. 1 ст.122 КУпАП. 17.08.2023 року о 20 год. 25 хв. на відрізку дороги Н-10 (123 км) с. Старі Кривотули, керуючи транспортним засобом Toyota Avensis номерний знак НОМЕР_1 , позивачем було здійснено перевищення руху в населеному пункті більше ніж на 20 км/год., рухався зі швидкістю 74 км/год. Швидкість руху вимірювалась вимірювачем швидкості руху приладом Tru Cam LTI 20/20 TC 008397, чим порушив п. 12.4 ПДР, - порушення швидкості режиму в населених пунктах. Позивач вважає, що оскаржувана постанова не містить доказів про вчинення адміністративного правопорушення. Працівник поліції на прохання позивача, показати фото або відео доказ такого перевищення поліцейський показав картинку на пристрої яким вимірювалась швидкість, де не було видно - номерного знаку автомобіля, ані позивача як водія за кермом. В процесі спілкування з інспектором поліції, який позивача зупинив, ним було зачитано йому права, серед яких зазначено, що він має право на адвоката, позивач забажав таким правом скористатись і подзвонив своєму адвокату, проте поліцейський надав 20 хв. для приїзду адвоката хоча хвилин за 10 після зупинки вже склав постанову про вчинення правопорушення. В самій постанові - не зазначено в зоні дії якого саме знаку було вчинено адміністративне правопорушення. Відео фіксація, що була надана для перегляду інспектором на пристрої ТгuСаm - не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги. В постанові - відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення. В постанові не зазначено - чи вимірювання швидкості транспортного засобу, проводилось в зоні дії попереджувального знаку № 5.70 «Фото, відео фіксація порушення правил дорожнього руху». Вимірювання швидкості транспортного засобу під час руху проводилось з рук, а не з штативу, що ймовірно могло привести до некоректних показників самого пристрою, яким вимірювалась швидкість руху, а саме у сторону збільшення швидкості руху. У лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів ТrиСаm режими роботи «режими поганої погоди», у разі роботи, в якому ціль повинна знаходитись на відстані, не більше, ніж 61 метр. Також є режими роботи день та ніч. - інспектор здійснював вимірювання швидкості у сутінках, тобто не відомо в якому режимі роботи працював ТгиСаm та до яких похибок при замірі швидкості це могло привести. Вимірювання швидкості поліцейським на дорозі відбувалося з рук - відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам вказаної вище норми Закону. Законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів ТгиСаm працівниками патрульної поліції, ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", а Свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/17951 від 24.12.2019 року та лист Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково - виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року №22-38/49 не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень Правил дорожнього руху. На підставі наведеного, просить позовні вимоги, задоволити.

Представник відповідача скерував на адресу суду відзив в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Вказане мотивує тим, що лазерний вимірювач швидкості ТгиСаm LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Використання лазерного вимірювача швидкості ТгиСаm органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника від 04.10.2018 року. Лазерний вимірювач швидкості ТгиСаm LTI 20/20 отримав сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки від 26.12.2018 року, виданого державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ»), чинного до 26.12.2028 року. Лазерний вимірювач швидкості ТгиСаm LTI 20/20 зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад ТгиСаm LTI 20/20 з серійним номером ТС 0008397 пройшов випробування відповідності, сертифікат якого був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та даний прилад може використовуватися в ручному режимі. Поліцейським, як посадовою особою УПП в Івано-Франківській області ДПП, було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено Постанову в межах Івано-Франківської області, а саме за місцем вчинення адміністративного правопорушення. Оскільки лазерний вимірювач швидкості ТгиСаm LTI 20/20 автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, на відеозаписі з приладу із зафіксованим порушенням ПДР вказані координати, де було вчинено порушення. Якщо ввести вказані координати (висоту і довготу) на карті, вказана точка і буде місцем вчинення правопорушення. Відповідно до сервісу Google ділянка 123 км автодороги Н-10 пролягає саме через населений пункт Старі Кривотули. Твердження позивача, що лазерний вимірювач швидкості ТгиСаm LTI 20/20 повинен бути закріпленим на тринозі під час вимірювання швидкості руху ТЗ, спростовується листом ДП "УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ" від 01.10.2019 за № 22-38/49 з якого вбачається, що лазерний вимірювач ТгиСаm LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач ТгиСаm LTI 20/20 також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. На підставі наведеного, просить в задоволенні позовних вимог, відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Також додатково вказав, що відповідачем вказано, що вимірювання швидкості руху вимірювалась вимірювачем швидкості руху приладом ТгиСаm LTI 20/20 ТС008397, однак даний доказ є неналежним та недопустимим у даній справі з огляду на те, що на даному відео немає покажчика визначеної швидкості транспортного засобу, яким керував позивач. На відео з ТгиСаm LTI 20/20 ТС008397 - немає відомостей (не вбачається), що відео було зняте в межах населеного пункту, в межах дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги; немає відомостей, про розміщення дорожнього знаку, який свідчив би про обмеження швидкості водієм; не зазначено - чи вимірювання швидкості транспортного засобу, проводилось в зоні дії попереджувального знаку № 5.70 «Фото, відео фіксація порушення правил дорожнього руху»; відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення; при замірі швидкості рухомого автомобіля видно значне дрижання відео, що об`єктивно могло привести до некоректних показників вимірювального пристрою. Не надано відео з нагрудної камери поліцейського № 471498, яке в постанові про притягнення до відповідальності, зазначається як доказ . У лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів ТгиСаm режими роботи «Режим поганої погоди», у разі роботи, в якому ціль повинна знаходитись на відстані, не більше, ніж 61 метр. Також є режими роботи день та ніч. - інспектор здійснював вимірювання швидкості у сутінках, тобто не відомо в якому режимі роботи працював ТгиСаm та до яких похибок при замірі швидкості це могло привести. Вимірювання швидкості поліцейським на дорозі відбувалося з рук . Надані витяги з сервісу Google, є неналежним та недопустимим доказом з огляду на те, що в них не йдеться про розташування пристрою ТгиСаm LTI 20/20 ТС008397 під час вимірювання швидкості 17.08.2023 року транспортного засобу та не мають жодної прив`язки до самого пристрою а взяті з мережі інтернет.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі серії ЕАТ № 7548408 від 17.08.2023 року, до ОСОБА_1 , застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до даної постанови вбачається, що 17.08.2023 року о 20 год. 25 хв. в с. Старі Кривотули, дороги Н-10 123 км., водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Toyota Avensis д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більше ніж на 20 км., рухався з швидкістю 74 км./год. Швидкість руху вимірювалася приладом Tru Cam LTI 20/20 ТС 008397, чим порушив п. 12. 4 ПДР України.

В якості доказу вчинення водієм зазначеного адміністративного правопорушення додано відеозапис Tru Cam LTI 20/20 ТС 008397, який зазначено в оскаржуваній постанові.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст. 41 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII Про дорожній рух (далі - № 3353-XII) регулюються ПДР України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону № 3353-XII).

Пункт 1.10 ПДР України визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема ч. 1, 2, третя і 5 статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII Про Національну поліцію (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, ч. 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався на доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача це здійснення вимірювання швидкості руху приладом Tru Cam LTI 20/20 ТС 008397.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Відповідно до Інструкції виробника Laser Technologe Inc, СІМА, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam III 20/20 передбачає автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу +2%. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26893, видане 26.12.2022р. ДП «Укрметртестстандарт» за технічними характеристиками границі максимально допустимої похибки при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах становлять ± 2 км/год в діапазоні від 2км/год до 200 км/год.

З Долученого відповідачем фотокопій транспортного засобу позивача з приладу LTI 20/20 TruCAM II №ТС008397 вбачається, що на даному приладі виставлений ліміт швидкості 73км/г. При цьому зафіксована швидкість 74 км/г.

Отже, зафіксована приладом LTI 20/20 TruCAM II №ТС008397 в даному випадку швидкість 74 км/г, перебуває в межах відносної похибки даного приладу та у вiдповiдностi до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26893 знаходиться в межах допустимої похибки приладу.

Таким чином, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення вiдсутнi належнi докази, які б підтверджували факт керування позивачем транспортним засобом Toyota Avensis д.н.з. НОМЕР_1 з перевищенням допустимої швидкості руху.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійсненняконтролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що працівник поліції здійснював контроль швидкості руху в межах дії дорожнього знаку 5.70 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідачами не надано до суду доказів того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпроАП. В постанові, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і зазначити мотиви відмови від інших доказів, на які посилається правопорушник, або вказаних останнім доводів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідачем жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності винесеної постанови суду не надав, суду не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення. Суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

З матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст.251 КУпАП, відповідачем на підтвердження правомірності винесеної постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не надано, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 79, 246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 7, 17, 18, 251, 254-257, 280, 288, 293 КУпАП, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ,- задоволити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕАТ № 7548408 від 17.08.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного відповідності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 до адміністративного відповідності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 536, 80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) сплаченого судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

СуддяН. Б. Добош