Справа № 300/4946/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/4946/23 пров. № А/857/25612/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року (головуючий суддя Григорук О.Б., м. Івано-Франківськ) у справі № 300/4946/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання дій та бездіяльності протиправними,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просила визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №2 від 26 травня 2023 року про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з 18.05.2023; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та здійснити нарахування і виплату з 18.05.2023 пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до стажу період роботи з 02.02.2000 по 01.01.2004 в подвійному розмірі.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Зазначає, що існує група закладів, працівники яких мають пільги з обчислення стажу протитуберкульозні (перелік протитуберкульозних закладів визначений в наказі МОЗ від 16.07.2009 № 514). Звертає увагу, що у довідці Долинського протитуберкульозного диспансеру № 264 від 18.04.2023 не зазначено, що ОСОБА_1 за період роботи в Долинському протитуберкульозному диспансері на посадах молодшої медичної сестри має право на кратне зарахування трудового стажу відповідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вважає, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання зарахувати спірний період роботи до страхового стажу є передчасним.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подала.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно записів трудової книжки та уточнюючої довідки від 18.04.2023 №264 позивач працює з 02.02.2000 по 31.08.2021 в Долинському протитуберкульозному диспансері за професією молодша медична сестра (палатна), що передбачена Списком №2 розділ 24 підрозділ «а» (а.с. 8-15).

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області з заявою від 18.05.2023 про призначення пенсії на пільгових умовах. До заяви позивачем додано трудову книжку, довідку КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» від 18.04.2023 №261, довідку КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» від 18.04.2023 №264 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період з 02.02.2000 по 31.08.2021, виписка з наказу КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» від 31.12.1999 №53 «Про атестацію робочих місць», наказ Долинського протитуберкульозного диспансеру від 11.07.2002 №78 «Про атестацію робочих місць за умовами праці», висновок Державної експертизи умов праці від 03.04.2003 №838, наказ Долинського протитуберкульозного диспансеру від 12.03.2007 №15а/1 «Про підтвердження права на пільгове забезпечення», висновок Долинського протитуберкульозного диспансеру від 12.03.2007, наказ Долинського протитуберкульозного диспансеру від 03.02.2012 «Про підтвердження права на пільгове забезпечення», висновок Державної експертизи умов праці від 21.02.2012 №913/2, наказ Долинського протитуберкульозного диспансеру від 25.01.2017 №101-о «Про атестацію робочих місць за умовами праці», наказ Долинського протитуберкульозного диспансеру від 24.02.2017 №103-о «Про підтвердження права на пільгове забезпечення», лист Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 22.03.2017 №06-18/15-10/2055.

За результатом розгляду вказаної заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 29.05.2023 №0900-0208-8/24419 надіслало рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 26.05.2023 №20.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної Хартії та ч.1 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, обов`язковими умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до норм Закону №1058-IV є наявність необхідного страхового стажу (в тому числі пільгового) та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383) передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідачем визнається, що страховий стаж позивача складає 32 роки 10 місяців 11 днів.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач при зверненні із заявою про призначення пенсії подала, зокрема, копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , згідно записів якої позивач з 02.02.2000 по 01.05.2001 працювала у в Долинському протитуберкульозному диспансері на посаді санітарки.

Згідно виписки з наказу КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» від 31.12.1999 №53 «Про атестацію робочих місць» підтверджено право на пільгову пенсію на підставі рішення атестаційної комісії за списком №2 робоче місце санітарки.

01.05.2001 позивач переведена на посаду дезінфектора та згідно запису №7 від 28.08.2001 на підставі рішення атестаційної комісії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по списку №2 дезінфектора.

Із змісту оскаржуваного рішення встановлено, що до спеціального стажу період роботи на посаді дезінфектора не врахований, оскільки ця посада відсутня в переліку посад, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23.11.1993 №229, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.12.1993 за №198 "Про затвердження Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників закладів охорони здоров`я та соціального захисту населення" (який втратив чинність 11.04.2001), посада "дезінфектор" має тарифний розряд 10 серед тарифних розрядів середнього медичного персоналу (пункт 3.4 розділу 2).

Також відповідно до пунктів 2.3.4, 2.22 Наказу Міністерства охорони здоров`я України N 161/137 від 06.04.2001, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11 квітня 2001 р. за № 333/5524 посада дезінфектора віднесена до посад середнього медичного персоналу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 безпосередньо не визначено, які посади відносяться чи не відносяться до середнього медичного персоналу, однак посада дезінфектора належала до середнього медичного персоналу, що прослідковується з інших нормативних актів, які були чинними протягом періоду роботи позивача на даній посаді.

Також з записів трудової книжки позивача вбачається, що з 17.07.2003 позивач переведена на посаду молодшої медичної сестри палатної 0,5 посади та 0,5 посади дезінфектора, що в сукупності складає повну зайнятість на посадах, робота на яких зараховується до пільгового стажу.

01.04.2020 позивач переведена на посаду молодша медична сестра палатна, а 31.08.2021 звільнена з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (розділ XXIV Установи охорони здоров`я і соціального забезпечення, код 2260000а), від 16.01.2003 № 36 (розділ XXIV Охорона здоров`я та соціальна допомога, п. 24 а) та від 24.06.2016 № 461 (розділ XXIV Охорона здоров`я та соціальна допомога) передбачена посада працівників, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах, в тому числі, і посада молодшої медичної сестри, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посада молодшої медичної сестри, на якій працювала позивач в Долинському протитуберкульозному диспансері у період з 17.07.2003 по 31.08.2021 належить до посад, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, станом на день звільнення позивача пільговий стаж такої складав понад 10 років.

Крім того, за правилами ст. 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» протитуберкульозні заклади - це спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари тощо).

Згідно п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що протитуберкульозні заклади є інфекційними закладами охорони здоров`я, оскільки здійснюють лікування інфекційного захворювання.

У свою чергу, ст. 60 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що робота в інфекційних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідачем не заперечується, що позивач протягом спірного періоду працювала у протитуберкульозному закладі охорони здоров`я, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для зарахування позивачу спірного періоду роботи до страхового стажу в подвійному розмірі.

Оскільки станом на момент звернення позивача із заявою від 18.05.2023 позивач досягла 50 років, стаж роботи складає понад 20 років, з них не менше 10 років роботах із шкідливими і важкими умовами праці, а тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 26.05.2023 № 2 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржника з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року у справі № 300/4946/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар