Справа № 160/30491/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
21.11.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування за травень та червень 2023 року та невиплати в подальшому ОСОБА_1 , належної додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на військовій службі в районі ведення бойових дій та не виплати 5000 грн заробітної платні за травень 2023 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належну додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на військової службі в районі ведення бойових дій, та недосплачену заробітну плату в розмірі 5000 грн за травень 2023 року;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 17.10.2023 щодо направлення його до військово- лікарської комісії та медико-соціальну експертну комісію на проведення лікарської експертизи стану здоров`я для визначення інвалідності;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути та прийняти рішення по рапорту ОСОБА_1 від 17.10.2023 щодо направлення його до медико-соціальної експертної комісії на проведення лікарської експертизи стану здоров`я для визначення інвалідності.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 02 березня 2022 року був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та перебував на її забезпеченні на посаді водія мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти, мотопіхотного батальйону. 27.07.2022 він був поранений у Донецькій області, м.Курахово, проходив довготривале стаціонарне лікування та реабілітацію у періоди з 27.07.2022 по 10.08.2022, з 12.08.2022 по 22.08.2022, з 08.10.2022 по 12.10.2022, з 12.10.2022 по 31.10.2022, після чого отримав довідку ВЛК від 03.10.23 року в якої зазначено, що травма пов`язана з захистом Батьківщини та зазначено про необхідність стаціонарного лікування у КНП «МКЛ № 4». Як зазначає позивач, 12.08.2023 він отримав друге поранення та проходив стаціонарне лікування у КНП «КЛШМД» ДМР з 14.08.2023 по 23.08.2023. Після огляду госпітальної ВЛК КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» ДМР 22 серпня 2023 року визначено необхідність відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів. З цього часу його здоров`я значно погіршилося, у зв`язку із чим він звернувся з рапортом до Військової частини НОМЕР_1 про направлення на повторне ВЛК та МСЄК для визначення групи інвалідності, але відповіді не отримав. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем не було здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на військовій службі в районі ведення бойових дій за травень та червень 2023 року, а також заробітної платні за травень 2023 року у розмірі 5000 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 13.12.2023, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином завірені копії наказів командира Військової частини від 19.05.2023 №139 та від 25.05.2023 №145 про зняття ОСОБА_1 з грошового забезпечення, докази розгляду рапорта ОСОБА_1 від 17.10.2023 та інформацію щодо випалити ОСОБА_1 за травень та червень 2023 року додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на військової службі в районі ведення бойових дій, та заробітної плати у розмірі 5000 грн за травень 2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 продовжено Військовій частині НОМЕР_1 строк для виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 на п`ять днів з моменту отримання цієї ухвали.
Відповідач станом на 11.04.2024 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, витребувані судом документи не надав, про розгляд справи був повідомленим належним чином, що підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Згідно із ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Приймаючи до уваги, що відповідачем не надані витребувані судом докази, причини неподання цих доказів не повідомлено, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 02.03.2022 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .
17.10.2023 адвокат позивача ОСОБА_2 звернулася до командира Військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом в якому просила повідомити та надати довідку про нарахування додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за період травень 2023, повідомити про причину не сплати цієї винагороди, також повідомити про причину не доплати до заробітної зарплатні у розмірі 5000 грн. за травень 2023 року, які були нараховані, але так і не отримані позивачем.
Крім того, просила повідомити, чи був направлений ОСОБА_1 на проведення МСЕК для визначення групи інвалідності, а також стану здоров`я щодо придатності до військової служби після отриманого поранення, чи надано командиром направлення на стаціонарне лікування у КНП «МКЛ №4», якщо не було, то просила повідомити причину такого не направлення, а також чи був присвоєний ОСОБА_1 статус учасника бойових дій. Також, просила прийняти рапорт ОСОБА_1 щодо направлення його до МСЕК і на стаціонарне лікування та надати відповідь на вказаний рапорт.
Разом із заявою надала копію довідки військово-лікарської комісії від 03 жовтня 2023 року.
Листом від 30.10.2023 вих.№1/1174 Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на адвокатський запит, зокрема, повідомлено, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2022 №63 солдат ОСОБА_1 з 02 березня 2022 року зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Нарахування та виплата належних видів грошового забезпечення останньому здійснювалась відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення: військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», рішення Міністерства Оборони України від 04.03.2022 №248/1210, рішення Міністерства оборони України від 27.01.2020 №248/612, наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 за №44/нм «Про внесення змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», відповідно до внесених амін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, рішення Міністра оборони України від 04.03.2022 №248/1210, від 25.03.2022 №248/1298, від 23.06.2022 №912/з/29, згідно наказів командира військової частики НОМЕР_1 , на підставі рапортів начальників структурних підрозділів Військової частини НОМЕР_1 .
Так, відповідно до наказів командира Військової частини від 19.05.2023 №139 та від 25.05.2023 №145 солдат ОСОБА_1 був знятий з грошового забезпечення з 18 травня 2023 року у зв`язку із не підтвердженням довготривалого лікування та зарахований на грошове забезпечення з 25 травня 2023 року у зв`язку з поверненням до частини після довготривалого лікування. Грошове забезпечення за 24 доби травня 2023 року у сумі 16 515,96 грн. зараховане на його картковий рахунок в червні 2023 року.
Повідомлено, що на момент розгляду запиту адвоката, відсутні підстави для внесення змін до наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.06 2023 №4474 щодо виплати додаткової винагороди під час дії воєнного стану за травень 2023 року. Після видання командуванням Військової частини НОМЕР_1 відповідного наказу солдату ОСОБА_1 буде невідкладно здійснена виплата додаткової грошової винагороди під час дії воєнного стану за травень 2023 року у розмірі 30 000,00 грн або 100 000,00 грн (за наявності підстав).
Позивач зазначає, що 17.10.2023 звертався з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив надати йому направлення на проходження стаціонарного лікування після отриманого поранення 12.08.2023, а також направлення на проходження МСЕК для визначення групи інвалідності, стану здоров`я та придатності до військової служби.
Проте, відповіді на своє звернення так і не отримав.
На думку позивача, така бездіяльність відповідача щодо не розгляду його рапорту, а також щодо не нарахування у травні 2023 року заробітної плати у розмір 5000 грн та належної додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн за травень та червень 2023 року є протиправною, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991№ 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168" (далі - Постанова № 168, в редакції станом на 19.10.2022).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченою Постановою №168, Міністром оборони України було видано окреме доручення від 23.06.2022 року №912/з/29 (далі - окреме доручення №912), яким зокрема визначались терміни, порядок виплати додаткової винагороди та умови, необхідні для виплати її у розмірі 100000 грн. Окреме доручення №912 застосовувалось протягом моменту виникнення спірних відносин до 01.02.2023 року.
Додатково пунктом 7 окремого доручення №912 передбачено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включені військовослужбовців, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
В подальшому наказом Міністра оборони України від 25.01.2023 року №44 було внесено зміни до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (далі - Наказ №260) шляхом додавання розділу ХХХІV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
Отже, військовослужбовець набуває право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. на місяць за умови підтвердження безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, втім із розрахунку пропорційно часу участі у виконанні бойових завдань, виходячи із специфіки покладених на підрозділ, у якому він проходив службу, завдань.
При цьому, необхідно враховувати, що перебування позивача у спірний період на військовій службі, виконання обов`язків, пов`язаних із її проходженням, не є автоматичною підставою для нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 100000 грн. без дотримання умов, встановлених Постановою Кабінету Міністрів №168.
В ході розгляду справи позивачем не надано доказів, визначених Порядком №260, на підтвердження того, що він протягом періоду травень червень 2023 року брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Отже, доказів участі позивача у бойових діях за період травень - червень 2023 матеріали справи не містять.
Натомість, з картки особового рахунку позивача за 2023 рік вбачається, що додаткова винагорода у розмірі 100 000,00 грн. останньому за червень 2023 року була нарахована у липні 2023 року.
Крім того, як зазначає відповідач у листі від 30.10.2023 за №1/1174 відповідно до наказів командира Військової частини від 19.05.2023 №139 та від 25.05.2023 №145 солдат ОСОБА_1 був знятий з грошового забезпечення з 18 травня 2023 року у зв`язку із не підтвердженням довготривалого лікування, та зарахований на грошове забезпечення з 25 травня 2023 року у зв`язку з поверненням до частини після довготривалого лікування. Грошове забезпечення за 24 доби травня 2023 року у сумі 16 515,96 грн. зараховане на картковий рахунок ОСОБА_1 у червні 2023 року.
Абзацом 4 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Водночас, слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування після тяжкого поранення в період травень - червень 2023, про існування таких та/або про неможливість їх надання стороною позивача суду не повідомлено.
Таким чином, позивачем не надано суду достатніх та належних доказів щодо обґрунтованості позовних вимог в частині наявності в нього права на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн за травень 2023 року, у зв`язку з чим вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо посилань позивача на невиплату відповідачем у травні 2023 року заробітної плати у розмірі 5000 грн, суд зазначає, що позивачем не наведено жодних нормативних обгрунтувань та пояснень щодо належності виплати вказаної суми.
Так, з картки особового рахунку позивача за 2023 рік вбачається, що за травень 2023 року у червні 2023 року останньому були нараховані: посадовий оклад 2 183,22 грн., оклад за військовим званням 410,33 грн, надбавка за вислугу років 648,39 грн., надбавка за особливі умови проходження служби 2 107,26 грн та премія 11 418,27 грн. за 24 доби травня 2023 року.
Тому, які ще 5000 грн заробітної плати, на думку позивач, не виплачені відповідачем за травень 2023 року є не зрозумілим та не доведеним позивачем, у зв`язку з чим вимоги в цій частині про визнання протиправною бездіяльності щодо їх не нарахування та зобов`язання відповідача нарахувати, є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 17.10.2023 щодо направлення його до військово-лікарської комісії та медико-соціальної експертної комісії на проведення лікарської експертизи стану здоров`я для визначення інвалідності, суд зазначає наступне.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).
Відповідно до пункту 1.1. глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією (далі - ВЛК) з метою визначення придатності, зокрема: до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю.
Главою 6 розділу ІІ Положення №402 врегульовано особливості медичного огляду військовослужбовців.
Так, у п. 6.1. Глави 6 розділу ІІ Положення №402 вказано: направлення на медичний огляд проводиться: а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;
б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153).
Відповідно до п. 240 Положення №1153 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Згідно п.п. 115, 117, 119, 120 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут) вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Інформація щодо пропозицій, заяв і скарг в день їх надходження вноситься до журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян (додаток 4 до цього Статуту), який ведеться і зберігається в кожній військовій частині, закладі та установі.
Командири (начальники) зобов`язані не рідше одного разу на квартал проводити аналіз та перевірку стану роботи з розгляду та прийняття рішень щодо пропозицій, заяв і скарг.
Журнал реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян повинен бути пронумерований, прошнурований, скріплений мастиковою печаткою та завірений командиром військової частини.
У журналі реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян робиться запис про рішення, прийняте щодо кожної пропозиції, заяви чи скарги.
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Також, згідно із пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
З аналізу викладеного вбачається, що вищевикладені положення законодавства покладають на відповідача обов`язок розглядати подані рапорти військовослужбовців.
В матеріалах справи наявний рапорт позивача від 17.10.2023 до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому останній просить надати йому направлення на проходження стаціонарного лікування після отриманого поранення 12.08.2023, а також направлення на проходження МСЕК для визначення групи інвалідності, стану здоров`я та придатності до військової служби.
На підтвердження факту направлення цього рапорту відповідачу, позивачем надано виключно скріншот з електронної пошти про направлення електронного листа.
Разом з тим, суд не може прийняти цей скріншот як належний, достовірний та достатній доказ звернення до відповідача із відповідним рапортом, оскільки в матеріалах справи відсутні докази належності відповідачу відповідної електронної пошти, на яку направлено такий електронний лист, а також в зв`язку з неможливістю ідентифікувати зміст вкладень до цього листа.
Наданий лист відповідача від 30.10.2023 за №1/1174 також не підтверджує отримання відповідачем цього рапорту від 17.10.2023.
Будь-яких інших доказів направлення відповідачу, а також отримання ним зазначеного рапорту, матеріали справи не містять.
Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що рапорт позивача був належним чином отриманий відповідачем, суд доходить висновку про відсутність протиправної правової поведінки відповідача щодо не розгляду цього рапорту.
Отже, підстави для задоволення вимог в цій частині також відсутні.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Враховуючи, що позивачем судовий збір не сплачувався, то відповідно питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець