Справа № 744/1148/23
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 744/1148/23 Суддя (судді) першої інстанції: Гнип О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Губської Л.В., Файдюка В.В., секретар Євгейчук Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов

В С Т А Н О В И В:

Рух справи.

16.10.2023 до Семенівського районного суду Чернігівської області надійшов позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, яким просив:

1) визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АА № 00013182 від 27.07.2023, винесену старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Державної служби України з безпеки на транспорті Савченком В. О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі закрити;

2) визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АА № 00013590 від 25.08.2023, винесену заступником директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті - начальником відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Державної служби України з безпеки на транспорті Сидоренком А. В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі закрити;

3) визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АА № 00013591 від 25.08.2023, винесену заступником директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті - начальником відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Державної служби України з безпеки на транспорті Сидоренком А. В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивача безпідставно притягнуто до відповідальності, оскільки транспортний засіб з ДНЗ НОМЕР_1 , - КТС, модель - КТHW35, власником якого є фермерське господарство «МРІЯ-АГРО-МАШ», передано у володіння та користування Фермерському господарству «АГРО-ВІТА» на підставі договору про оренду транспортного засобу та самохідних машин чи механізмів з екіпажем від 01.07.2022 № 010722, тобто на момент проведення перевірок не був перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», тому що вищезазначений транспортний засіб перебував у користуванні (оренді) іншої юридичної особи, а саме у Фермерського господарства «АГРО-ВІТА», що підтверджено відповідним доказом.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2024 р. позовні вимоги задоволено повністю.

Приймаючі таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність спірних рішень.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому зауважують на пропуск позивачем строку звернення до суду з цими позовними вимогами.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на правильності висновків суду першої інстанції.

Розгляд справи було призначено 17 квітня 2024 о 12:40, але через клопотання представника позивача розгляд справи було відкладено на 15 травня 2024 о 12:30.

10.05.2024 представником позивача знов подано заяву про перенесення розгляду справи через неможливість явки в суд внаслідок розгляду іншої справи.

Колегія суддів дійшла висновку про неповажність причини неявки апелянта, оскільки апелянт належним чином був повідомлений про слухання справи і неявка сторони в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, як то передбачено ч.2 ст.313 КАС України. Крім того, розгляд справи вже був відкладений майже на місяць, тому у позивача-апелянта та його представника був час подати всі необхідні докази на підтвердження своєї позиції, а відкладення справи є необґрунтованим затягуванням розгляду справи по суті.

Також слід зазначити, що відповідно до положень норм КАС України, ст.ст.306-322 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справи в межах доводів апеляційної скарги, приймає рішення на підставі тих документів, які сторони надали суду першої інстанції, і суд апеляційної інстанції аналізує правильність висновків суду першої інстанції з урахуванням тих документів, які сторони надали суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає можливим розгляд справи за відсутності учасників справи, у відкритому засіданні без фіксації, оскільки позивач у судове засідання не з`явився, його заява про відкладення слухання справи є необґрунтованою, і неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі тих документів, які сторони подали до суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та додаткові письмові пояснення сторін, дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги з огляду на таке.

Обставини справи встановлені судом.

27.07.2023 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Державної служби України з безпеки на транспорті Савченком В. О. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00013182), якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності й накладено на нього штраф у розмірі 51000 гривень. (т.1 а.с. 31)

Зі змісту постанови вбачається, що 21.07.2023 за адресою М-02, км 168+502, Сумська область, допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів згідно п. 22.5 ПДР України, перевищення загальної маси ТЗ на 32,923 % (8, 56 т) при дозволеній фактичній масі 26 т, навантаження на здвоєні осі ТЗ на 22, 021% (4,184 т) при дозволеному максимальному навантаженні на здвоєні осі 19 т та відстані між осями від 1,3 м до 1, 8 м при спарених колесах, що є порушення ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

25.08.2023 заступником директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті - начальником відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Державної служби України з безпеки на транспорті Сидоренком А. В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00013590), якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено на нього штраф у розмірі 51000 гривень. (т.1 а.с. 17)

Як убачається з тексту постанови, що 24.07.2023 за адресою М-02, км 168+502, Сумська область, допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів згідно п. 22.5 ПДР України, перевищення загальної маси ТЗ на 35,173 % (9, 145 т) при дозволеній фактичній масі 26 т, навантаження на здвоєні осі ТЗ на 25, 558% (4,856 т) при дозволеному максимальному навантаженні на здвоєні осі 19 т та відстані між осями від 1,3 м до 1, 8 м при спарених колесах, що є порушення ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

25.08.2023 заступником директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті - начальником відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Державної служби України з безпеки на транспорті Сидоренком А. В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00013591), якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності й накладено штраф у розмірі 51000 гривень. (а.с 16)

Як убачається з тексту даної постанови, 23.07.2023 за адресою М-02, км 168+502, Сумська область, допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів згідно п. 22.5 ПДР України, перевищення загальної маси ТЗ на 34,308 % (8,92 т) при дозволеній фактичній масі 26 т, навантаження на здвоєні осі ТЗ на 25, 558% (4,856 т.) при дозволеному максимальному навантаженні на здвоєні осі 19 т та відстані між осями від 1,3 м до 1, 8 м при спарених колесах, що є порушення частини другої статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вищевказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 року № 2862-IV встановлено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001 року встановлено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 2, 4 названих Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 року № 1094.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

За приписами ч.2 ст.132-1 КУпАП, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновки суду апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень підтверджується матеріалами системи автоматичної фіксації зважування.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, поміж іншого, використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, зокрема спеціалізовані, та засоби вимірювальної техніки; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Отже, Укртрансбезпека з метою забезпечення виконання покладених на неї законодавством завдань, зокрема в частині здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, має право: проводити рейдові перевірки (перевірки на дорозі); використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема, в автоматичному режимі.

Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється за допомогою комплексних технічних засобів марки WIМ.

Відповідно до технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 № 163 (далі також - Технічний регламент № 163), цей Технічний регламент встановлює вимоги до засобів вимірювальної техніки та розроблений на основі Директиви 2014/32/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 26 лютого 2014 року про гармонізацію законодавства держав-членів стосовно надання на ринку вимірювальних приладів.

Відповідно до пункту 7 Технічного регламенту № 163 засіб вимірювальної техніки повинен відповідати суттєвим вимогам, установленим у додатку 1, та вимогам, установленим у відповідних додатках 3-12, що стосуються даної категорії засобу вимірювальної техніки.

Згідно пункту 1 Додатку 1 до технічного регламенту № 163 засіб вимірювальної техніки повинен забезпечувати високий рівень метрологічної достовірності. Для того, щоб будь-яка сторона була впевнена в результаті вимірювань, засіб вимірювальної техніки повинен бути сконструйований і виготовлений з використанням високоякісної вимірювальної технології та захищеності вимірювань.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону України від 05.06.2014 № 1314-VII «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі також Закон № 1314-VII) у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Відповідно до пунктів 1, 2 Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2016 року № 94 (далі - Технічний регламент № 94), цей Технічний регламент встановлює вимоги, яким повинні відповідати засоби вимірювальної техніки, які призначені для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - засоби вимірювальної техніки), коли вони надаються на ринку та/або вводяться в експлуатацію для виконання завдань, пов`язаних з вимірюваннями.

Дія цього Технічного регламенту поширюється на засоби вимірювальної техніки, перелік яких наведено у додатку 1.

Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь зазначені у пункті 52 названого Додатку.

Відповідно до пункту 53 Технічного регламенту № 94 у декларації про відповідність зазначається про те, що виконання суттєвих вимог, визначених у додатку 2, та вимог, зазначених у відповідних національних стандартах та технічних специфікаціях для певних засобів вимірювальної техніки, було доведено.

Згідно до пункту 57 Технічного регламенту № 94 відповідність засобів вимірювальної техніки цьому Технічному регламенту повинна засвідчуватися шляхом нанесення на них знаку відповідності та додаткового метрологічного маркування, передбачених у пунктах 58-70 цього Технічного регламенту.

Відповідно до частин першої та другої статті 17 Закону № 1314-VII, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Порядок встановлення міжповірочних інтервалів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1314-VII повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Відповідно до Міжповірочих інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затверджених Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 (далі також Наказ № 1747), міжповірочний інтервал для приладів автоматичних для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь становить 1 рік.

Правопорушення, про які вказано у спірних постановах, зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 73 сертифікати відповідності UA.TR.113-0748/09F №22.0747/09F-22, який дійсний до 12.12.2023.

Отже, на дату проведення зважувань транспортного засобу засіб вимірювальної техніки відповідав загальним технічним вимогам державних стандартів.

З урахуванням наведеного, факт перевищення транспортним засобом КТС КТНW35, днз НОМЕР_1 нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР доведено належними, допустимими та достовірними доказами з використанням належного технічного приладу.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 1197 (надалі - Порядок № 1197) затверджено Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів,

У відповідності до пункту 3 Порядку № 1197 внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, підставами для внесення до ЄДРТЗ відомостей про належного користувача є:

1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування;

2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем;

3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом;

4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички);

5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу;

6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

Згідно із пунктом 36 Порядку № 1197 внесення до ЄДРТЗ відомостей про належного користувача, який користується транспортним засобом на підставі тимчасового реєстраційного талона, здійснюється у сервісному центрі МВС за заявою належного користувача.

Відповідно, внесенню до ЄДРТЗ підлягають лише власники транспортних засобів (фізичні та юридичні особи) або належні користувачі транспортних засобів, які несуть відповідальність, згідно правил, встановлених статтею 14-3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП лише у випадку такого їх внесення до ЄДРТЗ.

Саме зазначені відомості надаються уповноваженій посадовій особі відповідача на її запит при розгляді нею справи про адміністративне правопорушення.

За відсутності відомостей про належного користувача у ЄДРТЗ, уповноваженій посадовій особі відповідача, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, надаються відомості про особу, за якою зареєстрований транспортний засіб.

Внесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу є виключно правом особи, уповноваженої на подання відповідної заяви в порядку, передбаченому Порядком № 1197.

При цьому, невнесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу, незалежно від підстав такого невнесення викликає автоматичне визначення відповідальною особою за вчинення адміністративних правопорушень саме особу, за якою зареєстрований транспортний засіб або ж керівника юридичної особи, за якою він зареєстрований.

Отже, зі системного аналізу вищезазначених норм можна зробити висновок, що відповідач, як особа як здійснює державний контроль за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, має право проводити рейдові перевірки на дотримання автомобільними перевізниками правил перевезення, зокрема на наявність необхідних документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення чи перевезення товарів.

Приймаючи у цій справі рішення суд першої інстанції зробив висновок, що дослідивши письмові докази, які долучені до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що позивач у даному випадку є перевізником в розумінні ст. 1 Закону №2344-III та саме він має відношення до подій, які описані в оскаржуваних постановах про застосування адміністративно-господарських штрафів.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на відсутність інших відомостей у ЄДРТЗ, ніж тих, що відповідальною особою транспортного засобу КТС КТНW35, днз НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , який є головою Фермерського господарства «Мрія-Агро-Маш», якому відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_2 належить даний автомобільний транспорт.

Отже, послання позивача на договір оренди транспортного засобу є необгрунтованими відповідно до вищенаведеного.

Ця обставина залишилась поза уваги суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та надані докази, вищенаведені норми закону, колегія суддів дійшла висновку, що позивач як власник транспортного засобу є відповідальною особою.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів їх приймає, але з урахуванням дії воєнного стану, вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо можливості його поновлення.

Щодо суті правопорушень, колегія суддів вважає хибними доводи позивача, що транспортний засіб КТС КТНW35, днз НОМЕР_1 з урахуванням реєстраційних технічних характеристик та п. 22.5 ПДР належить до трьохвісних автомобілів (тягач) з двовісним або тоьохвісним напівпричіпом, до якого встановлюються обмеження максимального значення для автомобільних доріг державного значення - 40 т, при цьому навантаження на строєні осі транспортних засобів спеціального призначення, якщо з настань між осями понад 1,3 м до 1,4 м максимальне значенням до 24 т, оскільки згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Однак, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, в якому зазначено марку, модель та тип транспортного засобу - це спеціалізований вантажний - спеціалізований самоскид, що також підтверджується метаданим з постанові, а також карткою габаритного контролю, в якій зазначено кількість вісей та тип транспортного засобу.

Відповідно до підпункту «б» пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, максимальне значення фактичної маси автомобіля для автомобільних доріг державного значення для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом складає 40 тон, а для трьохвісного автомобіля якщо ведуча вісь і зладнана здвоєними колесами та максимальне навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни - 26 тони.

З матеріалів фотофіксації вбачається, що рамку вагового контролю проходить саме трьохвісний автомобіль для якого встановлюються обмеження максимального значення для автомобільних доріг державного значення - 26 т.

Отже, транспортний засіб КТС КТНW35, днз НОМЕР_1 у час, визначений спірними постановами, рухався із перевищенням нормативних параметрів згідно п. 22.5 ПДР України, що є порушенням частини другої статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на встановлене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність спірних постанов.

Щодо решти інших доводів апелянта судова колегія зазначає, що враховуючи рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо обгрунтованості позовних вимог, відповідачем доведено правомірність винесених відносно позивача постанов та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає аргументи апелянта обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи та рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого рішення суду підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 272, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2024 р. - задовольнити.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов - скасувати.

Залишити постанови серії АА № 00013182 від 27.07.2023, серії АА № 00013590 від 25.08.2023, серії АА № 00013591 від 25.08.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.132-1 КУпАП, у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, - без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

В.В. Файдюк