Справа № 640/1730/21
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1730/21 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Лапій С.М., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Карпушової О.В., Файдюка В.В.

при секретарі Литвин С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)(далі по тексту - Відділ примусового виконання рішень) про зміну способу і порядку виконання рішення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (за текстом апеляційної скарги). Також, апелянт просив суд постановити окрему ухвалу про порушення службовими та посадовими особами Київського окружного адміністративного суду ч.1 ст. 168 КАС України щодо строків передачі судді позовної заяви, ч. 5 ст. 251 КАС України щодо строку надіслання позивачу копії ухвали Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року та направити вказану окрему ухвалу голові Київського окружного адміністративного суду для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за наслдками розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2021 у справі № 640/1730/21 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії, виходячи з 83% сум грошового забезпечення за посадою, з якої його звільнено з військової служби, або аналогічною посадою, з урахуванням виплаченого, починаючи з 01.01.2018.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату з 01.01.2018 пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 83% сум грошового забезпечення за посадою, з якої його звільнено з військової служби, або аналогічною посадою, з урахуванням виплаченого.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії у неповному обсязі, а саме у 2019 року у розмірі 75% суми підвищення пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , у розмірі 100% перерахованої пенсії з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 року (включно), з урахуванням вже виплачених сум.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії, з 01.04.2019 року, на підставі поданої Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві Адміністрацією Державної прикордонної служби України довідки від 08.12.2020 року за вих. № 11/3440 про розмір його грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, з 01.04.2019 року, на підставі поданої Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві Адміністрацією Державної прикордонної служби України довідки від 08.12.2020 за вих. № 11/3440 про розмір його грошового забезпечення, станом на 05.03.2019, виходячи з розміру пенсії 83% сум грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного рішення суду, 12.09.2021 видано виконавчі листи.

Постановою державного виконавця від 29.09.2022 відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 12.09.2022.

Листом від 12.12.2022 відповідачем повідомлено державного виконавця, що ОСОБА_1 , починаючи з 01.02.2018, перейшов на пенсію за віком, згідно із ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а з 10.07.2018 повернувся на облік до Головного управління згідно із ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Також, пенсійний орган зазначив, що виплату заборгованості за рішенням Окружного адміністративного суду Києва від 21.12.2021 у справі №640/1730/21, з 01.01.2018 по 30.09.2022 нараховані на виконання рішення суду, в сумі 260 578,67 грн., буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Розмір пенсійної виплати з 01.10.2022 становить 18814,83 грн. (а.с.133-135).

Вказані обставини стали підставою звернення 16.06.2023 року заявника - Відділу примусового виконання рішень до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення (далі по тексту - заява).

У вказаній заяві Відділ примусового виконання рішень просить суд конкретизувати спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 нарахованих, але не виплачених коштів в сумі 260 578,67 грн. в межах виконання рішення Окружного адміністративного суду Києва від 21.12.2021 у справі №640/1730/21.

Відмовляючи в задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що резолютивна частина рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2021 у справі № 640/1730/21 є чіткою, зрозумілою за змістом, не припускає різного тлумачення, судом не вбачається недотримання вимоги ясності, визначеності судового рішення, що свідчить про те, що таке судове рішення не може містити положень, що викликають суперечки під час його виконання.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічний висновок викладено у ч. 2-3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду (ч.2 ст. 378 КАС України).

Згідно з ч.3 ст. 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, ст. 378 КАС України визначено підстави та порядок відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного його виконання у процесі виконавчого провадження.

Наведена норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу та порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим судом.

Відтак, встановлення способу виконання рішення не повинно змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Під порядком виконання рішення слід розуміти законодавчу послідовність і зміст виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, резолютивна частина рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2021 у справі № 640/1730/21 є чіткою, зрозумілою за змістом, не припускає різного тлумачення, а тому не вбачається недотримання вимоги ясності, визначеності судового рішення, що свідчить про те, що таке судове рішення не може містити положень, що викликають суперечки під час його виконання.

Крім того, у вказаній заяві, Відділ примусового виконання рішень просить суд конкретизувати спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 нарахованих, але не виплачених коштів в сумі 260 578,67 грн. в межах виконання рішення Окружного адміністративного суду Києва від 21.12.2021 у справі №640/1730/21.

Тобто, заявник визначає шлях виконання рішення саме через стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 нарахованих, але не виплачених коштів в сумі 260 578,67 грн.

Між тим, судове рішення, яке набрало законної сили, стає незмінним (неспростовним). Тобто, воно не може бути скасоване (змінене) судом, що його прийняв. Основні і додаткові судження (висновки) суду по суті справи стають остаточними. Тобто, суд, який прийняв рішення, може внести до нього виправлення, які не торкаються суті відомостей, що викладені у рішенні.

У даному випадку, подаючи до суду заяву про зміну способу і порядку виконання рішення шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві коштів в розмірі 260 578,67 грн., на користь ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень фактично просить суд змінити та розширити резолютивну частину свого рішення, змінити рішення суду по суті та спосіб захисту, що є неможливим, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили, є незмінним.

Натомість, стягнення суми заборгованості по нарахованим, але не виплаченим коштам в сумі 260 578,67 грн., в межах виконання рішення Окружного адміністративного суду Києва від 21.12.2021 у справі №640/1730/21, може бути підставою для звернення позивача з окремим позовом, що є правом останнього, проте не може бути застосоване як зміни способу або порядку виконання рішення, відповідно до ст. 378 КАС України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про безпідставність заяви Відділу примусового виконання рішень про зміну способу і порядку виконання судового рішення та відмову у її задоволенні, відповідно апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача, заявлених в апеляційній скарзі, про постановлення окремої ухвали, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в прохальній частині апеляційної скарги ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції постановити окрему ухвалу про порушення службовими та посадовими особами Київського окружного адміністративного суду ч.1 ст. 168 КАС України щодо строків передачі судді позовної заяви, ч. 5 ст. 251 КАС України щодо строку надіслання позивачу копії ухвали Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року та направити вказану окрему ухвалу голові Київського окружного адміністративного суду для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У свою чергу, ч. 8 ст. 249 КАС України передбачено, що суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Тобто, постановлення окремої ухвали, насамперед, є правом суду, а не його обов`язком, а обов`язковою умовою постановлення зазначеної ухвали судом вищої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вже вище зазначалося, судом першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права допущено не було.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Таким чином, судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 378, 382 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.В. Карпушова

В.В. Файдюк

Повний текст виготовлено 15.05.2024 року