Справа № 480/13087/23
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Стверджує, що у його власності перебуває нежитлова будівля гуртожитку площею 191,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що відповідно до пп. г п. 266.2.2 Податкового кодексу України гуртожитки не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Таким чином, на переконання позивача, він не є власником об`єктів нерухомого майна, які в розумінні Податкового кодексу України є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Окрім того, позивач вважає, що контролюючим органом при винесенні оскаржуваного рішення не враховано норми п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ пп. 69.22 Податкового кодексу України, які в свою чергу надавали пільгу у вигляді звільнення обов`язку з нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії.
Так, на переконання позивача, з огляду на те, що Охтирська міська територіальна громада, на якій розташований об`єкт оподаткування, включена до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, він мав законні очікування застосування до нього підстав звільнення від сплати податкового зобов`язання, що передбачені п. 69.22 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, зазначивши, що положення підпункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, відповідно до якого гуртожитки не є об`єктами оподаткування, не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки нерухомість, яка знаходиться у власності позивача, за своїм функціональним призначенням не є гуртожитком та відповідно не входить до переліку об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.
Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача, оскаржуване рішення є правомірним, законним і обгрунтовании, відтак просив у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Не погоджуюсь з податковою вимогою, позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства, функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику врегульовані Податковим Кодексом України.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Позивачем не сплачено податковий борг, згідно зазначеного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно із пп.14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Відповідно до положень ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Судових витрат, що підлягають стягненню на користь відповідача судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко