Справа № 420/29623/23
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/29623/23

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:05.01.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Паллада Шип`ярд", публічне акціонерне товариство Херсонський суднобудівний, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Херсонській області, ГУПФ України в Тернопільській області, ГУПФ України в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Паллада Шип`ярд", публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) Херсонський суднобудівний завод, про:

- визнання протиправними та скасування рішення №02 від 28 липня 2023 року ГУПФ України в Тернопільській області про відмову у призначені пенсії за віком на пільговий умовах та від 12 вересня 2023 року ГУПФ України в Черкаській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 за заявою від 20.07.2023 року та за заявою про перегляд рішення від 04 вересня 2023 року у зв`язку із поданням додаткових документів;

- зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки від 08 лютого 1991 року НОМЕР_1 з 01 січня 1992 року по 15 квітня 1992 рік та 15 квітня 1992 року по 12 січня 1994 рік періоди роботи на території російської федерації; з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року торгівельно-виробниче підприємство (далі ТВП) "Еверест".

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що йому відмовлено в призначенні пенсії без будь-яких на те законних підстав, без підтвердження відмови будь-якими документами та правними відомостями, що суперечить чинному законодавству. В той же час в трудовій книжці містяться записи про роботу з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року ТВП "Еверест". Крім того, до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29 листопада 2022 року Україна як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення, а тому припинення з 01 січня 2023 участі в цій угоді не стосується періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії такої Угоди, тобто до 01 січня 2023 року.

Відповідач ГУПФ України Черкаській області позов не визнав, вказуючи, що за результатами розгляду наданих заявником документів встановлено, що страховий стаж позивача становить 29 років 9 місяців 9 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 08 лютого 1991 року НОМЕР_2 з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1996 року, оскільки відсутній наказ на звільнення. Інших документів, які б підтверджували спірні періоди роботи, від позивача не надходило. Крім того, наразі відсутній міжнародний договір з російською федерацією з приводу пенсійного забезпечення, а відтак положення Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення, в тому числі щодо визнання стажу, не поширюються на стаж, набутий громадянами України на території російської федерації. При цьому, слід зазначити, що особа набуває стаж у відповідній державі-учасниці якщо суб`єкт, з яким така особа укладає трудовий договір або вступає в інші службові відносини, зареєстрований на території російської федерації. Відповідно до листа Мінсоцполітики від 12 січня 2023 року №411/0/2-23/54 до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31 грудня 1991 року; заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу набутого на території України, на умовах, визначених ч.1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV). Враховуючи вищевикладене, періоди роботи позивача на території російської федерації з 01 січня 1992 року по 15 квітня 1992 року та з 16 квітня 1992 року по 12 січня 1994 року не підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Відповідач ГУПФ України в Тернопільській області позов не визнав, вказуючи, що у записі про період роботи з 15 квітня 1992 року по 12 січня 1994 року у трудовій книжці позивача є неточності, а саме дата прийняття 15 квітня 1992 року не відповідає наказу про прийняття 15 квітня 1993 року, а в записі про період роботи з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року не вказано наказ про звільнення, у зв`язку з чим зазначені періоди роботи не враховано до страхового стажу позивача.

Відповідач ГУПФ України в Херсонській області позов не визнав, вказуючи, що при обчисленні страхового стажу набутого після 31 грудня 1991 року, з 19 червня 2023 року (щодо стажу роботи набутого на території рф з 01 січня 2023 року) норми Угоди не застосовуються. Страховий стаж обчислюється відповідно до положень ст. 14 Закону №1058-ІV. Оскільки підприємства, в яких працював позивач у спірні періоди юридично зареєстровані та фактично знаходяться на території рф, у зв`язку з чим періоди роботи з 01 січня 1992 року по 15 квітня 1992 року та з 15 квітня 1992 року по 12 січня 1994 року зарахувати до страхового стажу немає підстав. Крім того, в трудовій книжці позивача в порушення вимог Інструкції за період роботи з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року відсутнє посилання на підставу внесення запису, а тому відсутні підстави для зарахування такого періоду до страхового стажу. Крім того 20 листопада 2023 року позивач повторно звернувся щодо призначення пенсії, у зв`язку з чим за результатами розгляду заяви, керуючись Законом №1058-ІV, рішенням від 23 листопада 2023 року №02 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058-ІV, з 05 березня 2023 року, тобто з дня настання права.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року ОСОБА_1 до ГУПФ України в Херсонській області, ГУПФ України в Тернопільській області, ГУПФ України в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТОВ "Паллада Шип`ярд", ПАТ Херсонський суднобудівний завод про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Тернопільській області №02 від 28 липня 2023 року в частині не нарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 15 квітня 1992 року по 12 січня 1994 року та з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Черкаській області №02 від 28 липня 2023 року частині не нарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01 січня 1992 року по 15 квітня 1992 року, з 16 квітня 1992 року по 12 січня 1994 року, з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року;.

Зобов`язано ГУПФ України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01 січня 1992 року по 15 квітня 1992 року, з 16 квітня 1992 року по 12 січня 1994 року, з 26 квітня1994 року по 26 червня 1994 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ГУПФ України в Тернопільській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість вісімдесят копійок).

Стягнуто з ГУПФ України в Черкаській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість вісімдесят копійок).

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Херсонській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції припустився помилки, зобов`язавши ГУПФ України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01 січня 1992 року по 15 квітня 1992 року, з 16 квітня 1992 року по 12 січня 1994 року, з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року. Так, ГУПФ в Херсонській області під час розгляду заяви Позивача від 20 листопада 2023 року, досліджувалось питання наявності у позивача пільгового стажу роботи. За результатами розгляду заяви позивача від 20 листопада 2023 року, ГУПФ України в Херсонській області прийнято рішенням №02 від 23 листопада 2023 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058-ІV, з 05 березня 2023 року, тобто з дня настання права. Проте, питання стосовно зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01 січня 1992 року по 15 квітня 1992 року, з 16 квітня 1992 року по 12 січня 1994 року, з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року розглядалось ГУПФ України в Тернопільській області та ГУПФ України в Черкаській області, за результатом розгляду заяв від 28 липня 2023 року та 12 вересня 2023 року, приймались відповідні рішення (№02). Відтак, враховуючи те, що рішення про відмову у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01 січня 1992 року по 15 квітня 1992 року, з 16 квітня 1992 року по 12 січня 1994 року, з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року приймалось ГУПФ України в Тернопільській області та ГУПФ України в Черкаській області, у суду першої інстанції відсутні підстави для покладання зобов`язань на ГУПФ України в Херсонській області.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутності будь-яких законних передумов у не зарахуванні до страхового стажу позивача зазначених періодів роботи в російській федерації. ГУПФ України в Херсонській області вважає прийняті рішення такими, що відповідають нормам діючого законодавства та скасуванню не підлягають. Так, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 , а саме у записі про період роботи з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року у ТВП "Еверест", в порушення вимог Інструкції №58, відсутнє посилання на підставу внесення даного запису (наказ про звільнення). У зв`язку з чим, відсутні підстави для зарахування вищезазначеного періоду до страхового стажу роботи ОСОБА_1 .

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Херсонській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

20 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 50 том І).

28 липня 2023 року ГУПФ України в Тернопільській області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №02 (а.с.35-36, 226-227 т. 1).

04 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.51-52 том І).

12 вересня 2023 року ГУПФ України в Черкаській області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №02 (а.с.37-38, 180, 228-229 том І).

24 жовтня 2023 року ГУПФ України в Херсонській області до ГУПФ України в Черкаській області направлено лист про перегляд розрахунку пільгового стажу по пенсійній справі ОСОБА_1 (а.с.186 том І).

15 листопада 2023 року ГУПФ України в Херсонській області прийнято рішення №10270/03-16 про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи (а.с.191 том І)

23 листопада 2023 року ГУПФ України в Херсонській області прийнято рішення №02 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з 05 березня 2023 року (а.с.190 том І).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що записи в трудовій книжці від 08 лютого 1991 року НОМЕР_1 , заведеної на ім`я ОСОБА_1 в період з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року, були визнані недостовірними, відповідачами, суб`єктами владних повноважень, суду не надано.

Суд першої інстанції зазначив, що період роботи позивача з 01 січня 1992 року по 15 квітня 1992 року та з 15 квітня 1992 року по 12 січня 1994 року, що підтверджений даними трудової книжки має бути зарахований до страхового стажу позивача.

За таких підстав, доводи представників відповідачів щодо того, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01 січня 1992 року по 15 квітня 1992 року, з 15 квітня 1992 року по 12 січня 1994 року, з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року, суд першої інстанції вважав необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними по справі доказами.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що станом на теперішній час ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на пільгових умовах з 05 березня 2023 року у ГУПФ України в Херсонській області, згідно рішення від 23 листопада 2023 року №02 Таким чином, враховуючи вищевикладене, безпосередньо ГУПФ України в Херсонській області слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01 січня 1992 року по 15 квітня 1992 року, з 16 квітня 1992 року по 12 січня 1994 року, з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст. 46 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 1, 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, ст.ст. 4, 8, 24, 44, 62 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV, п.п.4.2, 4.3, абз.2 п.4.7, п.4.10 розділу ІV Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", п.п.2.3, 2.4, 2.6, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Щодо правових підстав для зарахування трудового стажу для призначення пенсії за віком, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно приписів ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно ст. 5 Закону №1058-IV, він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно записів в трудовій книжці від 08 лютого 1991 року НОМЕР_1 ОСОБА_1 в період з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року працював різноробочим в ТВП "Еверест".

При цьому, запис №16 від 26 червня 1994 року про звільнення містить формулювання причини звільнення та засвідчений підписом уповноваженої особи.

Згідно п.п.2.3, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (в редакції, чинній на дату внесення записів) (далі Інструкція №58) записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року по справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, у п.5 рішення №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Вимогами п.п.1, 6 ч.1 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого ч.1 ст. 26 цього Закону.

Відповідно ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Положеннями ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В той же час, відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як передбачено п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Колегія суддів наголошує, що спір у цій справі між сторонами виник у зв`язку з відмовою позивачу в призначенні пенсії за віком, через не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року, оскільки з 01 січня 2023 року РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 вересня 1992 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що записи в трудовій книжці від 08 лютого 1991 року НОМЕР_1 , заведеної на ім`я ОСОБА_1 в період з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року, були визнані недостовірними, відповідачами, суб`єктами владних повноважень, суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію за віком, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.абз.2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Крім того, суд першої інстанції вірно послався на постанову Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", якою передбачено вихід України з цієї Угоди, та згідно якої зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України з 19 червня 2023 року.

Отже, до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України №1328 19 червня 2023 року, Україна як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Період роботи позивача з 26 квітня 1994 року по 26 червня 1994 року відображений в трудовій книжці, записи оформлені у відповідності до вимог Інструкції №58, жодних виправлень, закреслень тощо не містять, а отже має бути врахований до страхового стажу позивача.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що не зарахування ГУПФ України в Тернопільській області тау ГУПФ України в Черкаській області спірного періоду роботи позивача є необґрунтованим та протиправним, оскільки стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Щодо питання визначення територіального органу пенсійного фонду, який має призначити позивачу пенсію на віком на пільгових умовах, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 50 том І). 28 липня 2023 року ГУПФ України в Тернопільській області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №02 (а.с.35-36, 226-227 т.І).

04 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.51-52 том І). 12 вересня 2023 року ГУПФ України в Черкаській області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №02 (а.с.37-38, 180, 228-229 том І).

Не погодившись із вищезазначеними рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі Постанова №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно п.1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно п.4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами п.4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивач проживає у м. Херсон на яку поширюється юрисдикція ГУПФ України в Херсонській області, і тому, керуючись приписами ст. 2 КАС України, вважає, що суд першої інстанції, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, правильно зобов`язав ГУПФ України в Херсонській області призначити позивачу пенсію.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 травня 2024 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.