Справа № 295/1297/24
Суддя: Перекупка І. Г.
Дата ухвалення: 2024-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/1297/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі: судді Перекупка І.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

У січні 2024 позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить скасувати постанову інспектора ВП №1 Кременецького РУП УНП у Тернопільській області серії БАД №938330 від 18.01.2024, згідно з якою на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадження по справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 18.01.2024 орієнтовно 15-45 на блокпосту розташованому на автодорозі М 19 239 км. було здійснено зупинку транспортного засобу Renault Captur номерний знак НОМЕР_1 під його керуванням. Позивач ОСОБА_1 зупинив свій транспортний засіб та на вимогу поліцейського, який в свою чергу не представився та не пояснив причину зупинки та відразу вимагав у позивача пред`явити документи. На запитання позивача, про причину зупинки інспектор повідомив, що в автомобілі не ввімкнено ближнє світло фар чи денні ходові вогні поза населеним пунктом. На думку позивача, перевірка документів була безпідставною, останній пояснив інспектору, що у конструкції автомобіля існує система автоматичного включення «денних ходових вогнів», а при увімкненні ближнього чи дальнього світла фар ходові вогні вимикаються автоматично і фара працює в штатному режимі, однак його пояснення не були взяті до уваги за результатами чого інспектор виніс постанову про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 09.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін.

26.02.2024 представником Головного управління Національної поліції в Тернопільській областіна адресу суду було надіслано письмовий відзив на позовну заяву, в якому остання позов не визнає та вказала, що на позивача ОСОБА_1 винесено постанову серії БАД №938330 від 18.01.2024 у зв`язку з тим, що він керував транспортним засобом Renault Captur номерний знак НОМЕР_1 і не увімкнув ближнє світло фар чи денних ходових вогнів, чим порушив п. 9.8. ПДР України та норм ч. 2 ст. 122 КУпАП. На місці зупинки позивач цього не заперечував. До відзиву додано диск з відео фіксацією правопорушення. Зі змісту відзиву слідує, що на відео ОСОБА_1 зазначив, що він не розібрався, як включаються дані фари в автомобілі. Представник ОСОБА_2 вважає, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, є обґрунтованою та законною. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у зв`язку з їх безпідставністю.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, вивчивши й дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.01.2024 поліцейським ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького РУП УНП у Тернопільській області винесено постанову серії БАД №938330 від 18.01.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 18.01.2024 року о 15 год. 45 хв. на автомобільній дорозі М-19 239 км + 300 м водій керував автомобілем за межами населеного пункту при цьому не увімкнув ближнє світло фар чи денні ходові вогні чим порушив п.п. 9.8. ПДР України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції, та від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, в тому числі справи про правопорушення ПДР передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 72 КАС України).

Пунктом 9.8 ПДР України визначено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі позначеній дорожнім знаком 5.8. назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці ширина якої перевищує 2,6 м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі що буксирує; д) у тунелях. На всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Нормами ч.ч. 1-2 ст. 73, ч. 1 ст. 75, ч.ч. 1-2 ст. 76 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У ч. 2 ст. 77 КАС України закріплено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, у порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачами не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 пункту 9.8 ПДР України.

Наданий відповідачем диск з відеозаписами з нагрудної камери поліцейського не містить інформації щодо предмета доказування, а саме: рух транспортного засобу Renault Captur номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 поза межами населеного пункту з вимкненим ближнім світлом фар чи денних ходових вогнів.

На відеозаписах зафіксовано факт зупинки працівником поліції автомобіля під час його руху, спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 , а тому з наданого відео файлу суд позбавлений можливості встановити, що ОСОБА_1 керував даним транспортним засобом з вимкненим ближнім світлом фар чи денних ходових вогнів.

Будь-яких інших доказів, які б об`єктивно вказували на вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суду не надано.

Суд зазначає, що сам факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного вище, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю, оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 гривень та позов підлягає задоволено повністю, понесені ним судові витрати необхідно компенсувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 126, 251 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 72-77, 139, 159, 162, 242-246, 286КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №938330 від 18.01.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській областіна користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, адреса: м. Тернопіль, вул. Валова, 11, .

Суддя І.Г.Перекупка