Справа № 759/23213/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Кузьмишина О.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №1013 від 14 листопада 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Зокрема апелянт посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, а також відсутність у відповідача доказів, що підтверджують вчинення позивачем цього правопорушень. Крім того, апелянт зазначає про недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови, а саме, порушення строків винесення постанови (ч.1 ст. 38 КУпАП).

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 травня 2024 року.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначено судове засідання на 15 травня 2024 року о 10:40 у справі №759/23213/23 в режимі відеоконференції через систему програмного забезпечення «EasyCon».

У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14.11.2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову №1013 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн (а.с. 10), відповідно до якої військовозобов`язаний ОСОБА_1 , 1967 року народження, оповіщений 12.01.2023 року, 29.06.2023 року та викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15.01.2023 року, 03.07.2023 року для призову на військову службу за мобілізацією, відмовився від підпису про отримання повістки та зазначений у повістці день і час не з`явився. Своїми діями порушив обов`язок громадян, з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час дії правового режиму особливого періоду, встановлений ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є обґрунтованою, адже в діях позивача вбачається склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесена перевірка, чи прийняті рішення суб`єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8цього Кодексу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

За приписами частини першої статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2023 року о 12:03 год. на ім`я ОСОБА_1 виписана повістка, у якій наказано прибути 15.01.2023 року (а.с. 15).

18.01.2023 року ОСОБА_1 направив до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву, у якій повідомив, що працює на підприємстві з критичною інфраструктурою (а.с. 49).

29.06.2023 року о 10:40 год. на ім`я ОСОБА_1 виписана повістка, у якій наказано прибути 03.07.2023 року (а.с. 16).

30.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 зі зверненням про повернення йому військово-облікових документів у зв`язку з наданням йому відстрочки від призову на військову службу на підтвердження чого надав лист про надання відстрочки, наказ від 08.06.2023 року Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаних за КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», витяг з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_1 (а.с. 17, 18-21).

24.07.2023 року листом №ВОБ/2856 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено, що звернення ОСОБА_1 розглянуто та запропоновано з метою отримання військового квитка прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 55).

Згідно рапорту офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Києві від 19.09.2023 року ОСОБА_1 після проходження медичної комісії був визнаний придатним до військової служби, не отримавши повістку для виклику для призову на військову службу за мобілізацією покинув територію ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

09.11.2023 року позивач особисто отримав повідомлення про розгляд 14.11.2023 о 12.00 годині адміністративної справи за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 51).

14.11.2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову №1013 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн.

Згідно змісту вказаної постанови позивача притягнуто до аджміністративної відповідальності за те, що ОСОБА_1 , 1967 року народження, як військовозобов`язаний, будучи оповіщений 12.01.2023 року та 29.06.2023 року про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 15.01.2023 року та 03.07.2023 року відповідно, для призову на військову службу за мобілізацією, відмовився від підпису про отримання повістки та зазначений у повістці день і час не з`явився. Своїми діями порушив обов`язок громадян, з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час дії правового режиму особливого періоду, встановлений ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, колегія суддів зазначає, що притягнення позивача до відповідальності за постановою №1013 від 14.11.2023 відбувалося в межах повісток від 12.01.2023 року та 29.06.2023 року, а не повістки від 09.11.2023 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 13.11.2023, як про це помилково зазначає суд першої інстанції.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що матеріали справи містять копії двох повісток на вище згадані дати, однак в них не міститься інформація про отримання їх особисто позивачем або застереження про відмову від їх отримання, які були б засвідчені підписами уповноважених осіб, свідками.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять Актів про відмову позивача в отримані повісток від 12.01.2023 року та 29.06.2023 року.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що вказані повістки направлялися позивачу поштою чи вручалися в інший спосіб.

Таким чином, відповідачем не доведено, що у позивача виник обов`язок з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), а саме на 15.01.2023 року та 03.07.2023 року, і від виконання цього обов`язку він ухилився.

Отже, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що адміністративне стягнення може бути накладено у межах передбаченого ч. 1 ст. 38 КУпАП двомісячного строку з дня його вчинення. Посилання відповідача в обґрунтування правомірності прийняття оспорюваного рішення на те, що правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, у контексті ч. 3 ст. 22 Закону є триваючим, не ґрунтується на законі, оскільки передбачений Законом обов`язок позивача щодо явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 був визначений конкретним строком - 03.07.2023 року. Після цієї дати такий обов`язок є припинений, а перебіг строку притягнення особи до відповідальності за невиконання вказаного обов`язку сплинув до 04.09.2023 року.

Згідно приписів частин 1, 2 та 3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З огляду на викладене, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем порушень, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, слід визнати, що винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є незаконною, винесена без достатніх доказів, які б підтверджували його вину за ч.2 ст.210-1 КУпАП.

З урахуванням наведеного у сукупності колегія суддів вважає, що постанова №1013 від 14 листопада 2023 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 1 ч.1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи викладене колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і, відповідно, необхідність їх задоволення, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, згідно вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI у відповідній редакції (далі - Закон).

Відповідно до частини 5 статті 4 Закону у редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення складала 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що становить 536,80 грн).

Судовий збір за подання апеляційної скарги обраховується, виходячи із положень статей 3 та 4 Закону - в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у цій справі становить 805,20 грн (536,80 х 150%).

З огляду на викладене, позивачу належало сплати судовий збір у розмірі 536,80 грн. за подання позовної заяви до суду першої інстанції та 805,20 грн. за подання апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 536,80 грн., що підтверджується копією квитанції від 21.11.2023 №0.0..1, а також судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 805,20 грн., що підтверджується копією квитанції від 06.03.2024 №0.0..1.

За вказаних обставин, зважаючи на скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1342,00 грн.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 1013 від 14.11.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1342,00 грн (одна тисяча триста сорок дві гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді В.Ю. Ключкович

О.М. Кузьмишина

(повний текст постанови складено 15.05.2024р.)