Справа № 120/16303/23
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16303/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук М.П.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

15 травня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суду з адміністративним позовом до комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо відмови у наданні запитуваної інформації щодо надання переліків нормативно-правових актів та зазначення положень, якими врегульовано питання встановлення допустимого відхилення від розкладу міського пасажирського транспорту (трамвай, тролейбус, автобус) по контрольним точками, якими керується в т.ч. КП "Вінницька транспортна компанія".

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 12.01.2024 позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" щодо неправомірної відмови в наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 13.09.2023.

Зобов`язав комунальне підприємство "Вінницька транспортна компанія" розглянути запит ОСОБА_1 про надання інформації від 13.09.2023 з урахуванням висновків суду у цій справі.

Рішення суду в частині зобов`язання комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" розглянути запит ОСОБА_1 про надання інформації від 13.09.2023 з урахуванням висновків суду у цій справі, допустив до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що не є суб`єктом владних повноважень, а запитувана позивачем інформація стосується не лише КП "Вінницька транспортна компанія", а містить у собі необхідність проведення аналізу законодавства та вибірки нормативно-правових актів.

Також зазначає, що існуюче законодавства не передбачає передачу повноважень органів місцевого самоврядування до господарюючих суб`єктів, яким і являється КП ВТК.

Вважає, що суд першої інстанції бездоказово та без посилання на норми права вказує, що КП ВТК здійснює свою діяльність від імені територіальної громади надаючи у тому числі, послуги у сфері перевезень пасажирів у межах територіальної громади, що є одним із видів послуг, про які йдеться у п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Також вважає, що КП ВТК не несе відповідальності за зобов`язаннями перед Вінницькою територіальною громадою, оскільки є самостійним господарюючим суб`єктом. При цьому наголошує, що КП ВТК не являється розпорядником інформації, і не зобов`язано надавати її за запитом, як у випадку коли запит стосувався переліку НПА так і у випадку коли запит стосувався величини відхилення, оскільки в силу змісту останніх змін викладених у ч.3. ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", остання норма містить вичерпний перелік випадків коли КП ВТК зобов`язана надавати таку інформацію.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що твердження відповідача про те, що КП ВТК не являється розпорядником інформації, і не зобов`язано надавати її за запитом а також риторика, щодо делегування повноважень, спростовуються судовою практикою, зокрема у справі №120/4016/20-а.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач 13.09.2023 звернувся до відповідача із запитом на публічну інформацію щодо надання переліків НПА та зазначення положень, якими врегульовано питання встановлення допустимого відхилення від розкладу міського пасажирського транспорту (трамвай, тролейбус, автобус) по контрольним точками, якими керується в т.ч. КП "Вінницька транспортна компанія".

Так, КП "Вінницька транспортна компанія" Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради надано відповідь від 19.09.2023 № 813, якою відмовлено у задоволенні запиту, оскільки позивач просить надати роз`яснення щодо порядку застосування положень законодавства, що регулюють питання організації виробничного (технологічного) процесу.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес регулюється Законом України від 13.01.2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, в тому числі, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Водночас, статтею 5 цього Закону встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною 1 статті 1 Закону № 2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статті 12 Закону № 2939-VI передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до положень частини 1 статті 13 цього Закону визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків та юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

За змістом статті 23 Закону № 2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 23 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 24 Закону № 2939-VI, відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Окрім того, судом враховано що відповідно до пункту 2.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" від 29.09.2016 року № 10 роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 63 ГК України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, як, зокрема, комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який призначається (обирається) засновником (наглядовою радою такого підприємства у разі її утворення), керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є державні, комунальні підприємства, підприємства, засновані на власності об`єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника (ч. 4 ст. 63 ГК України).

Комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління (ч. 1 ст. 78 ГК України).

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами (ч. 2 ст. 78 ГК України).

Згідно ч. 3 ст. 78 ГК України майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГК України джерелами формування майна суб`єктів господарювання є, зокрема, грошові та матеріальні внески засновників; доходи від реалізації продукції (робіт, послуг); доходи від цінних паперів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів та інше.

Як встановлено судом першої інстанції, Вінницька транспортна компанія є комунальним підприємством, єдиним засновником якого є Вінницька міська рада. Інформація про це міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Тому, відповідно до ст. 78 Господарського кодексу України, КП "Вінницька транспортна компанія" вважається комерційним комунальним унітарним підприємством майно якого перебуває у комунальній власності та закріплюється за підприємством на праві господарського відання.

Системний аналіз вказаного дає підстави для висновків, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Незалежно від наявності у розпорядника інформації статусу суб`єкта владних повноважень, спори з приводу оскарження його рішень, дій чи бездіяльності є публічно-правовими і на них поширюється юрисдикція адміністративних судів, проте, за обов`язкової умови, що запитувана у нього інформація є публічною у розумінні Закону.

Так, відповідно до Статуту КП "Вінницька транспортна компанія" предметом діяльності є, зокрема здійснення є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.

Аналіз вищенаведеного свідчить про те, що КП "Вінницька транспортна компанія" утворено органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснює свою діяльність від імені територіальної громади надаючи, у тому числі, послуги у сфері перевезень пасажирів у межах територіальної громади, що є одним із видів послуг, про які йдеться у п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відтак, інформація пов`язана з виконанням їхніх обов`язків, а саме здійснення перевезення пасажирів є публічною.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону № 2939-VI розпорядники інформації повинні оприлюднювати, зокрема нормативно-правові акти, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Водночас, відповідно до пункту 2 розділу Загальні вимоги до об`єктів і підприємств міського електричного транспорту (трамвай, тролейбус) "Про затвердження Правил експлуатації трамвая і тролейбуса", затвердженим Наказом Міністерства інфраструктури України від 03.02.2020 № 36 для належної експлуатації трамвайних вагонів і тролейбусів з пасажирами підприємство забезпечує розроблення графіків руху. Розділом 4 цього положення врегульовано, що вважається регулярністю руху за розкладом за умов відповідних відхилень.

Як вірно наголошує суд першої інстанції відповідач повинен належним чином забезпечувати пасажирські перевезення з урахуванням самостійно визначеного графіку руху. Відтак, інформація щодо законодавчо допустимих відхилень у русі транспорту не є такою, що пов`язана з проведенням аналізу правових норм щодо конкретних обставин справи, а є інформацією щодо нормативно-правових засад діяльності, пов`язаної з належним виконанням їхніх обов`язків.

Разом з тим, суд першої інстанції погодився із доводами відповідача, що останній не зобов`язаний відбирати та провадити аналіз законодавчих актів щодо діяльності невизначеного кола суб`єктів, однак правомірно вважав, що це не є підставою для відмови надати публічну інформацію щодо нормативно-правових актів, пов`язаних зі здійсненням діяльності КП "Вінницька транспортна компанія".

Тобто, розпорядник інформації не може уникнути обов`язку надавати або оприлюднювати публічну інформацію лише у зв`язку з тим, що її не було створено. Якщо інформація відсутня, але розпорядник зобов`язаний нею володіти відповідно до законодавства, він повинен ужити заходів щодо отримання або створення відповідної інформації.

Таким чином, оскільки позивач переслідує мету отримати достовірну та повну інформацію на запит від 13.09.2023 № К-12 щодо допустимих відхилень від руху транспорту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії відповідача щодо відмови в наданні інформації є протиправними, а захист прав позивача підлягає захисту, шляхом зобов`язання розглянути вказаний запит з урахуванням висновків суду у цій справі.

Доводи апеляційної скарги щодо помилкового ототожнення судом першої інстанції понять органу місцевого самоврядування та територіальної громади, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суб`єкт господарювання утворений органом місцевого самоврядування не може здійснювати свою діяльність всупереч наданих делегованих повноважень органом місцевого самоврядування на певній території громади.

При цьому, відсторонення КП "Вінницька транспортна компанія" (використовує комунальне майно територіальної громади), від самої територіальної громади не звільняє відповідача від надання публічної інформації стосовно інформації у сфері надання послуг із перевезень, згідно вимогами Закону № 2939-VI.

Разом з тим, інститут делегування повноважень органам місцевого самоврядування має конституційну основу він прямо передбачений статтею 143 Основного Закону. Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Предметами відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення. Перелік таких питань визначено у Конституції України та Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон №280/97-ВР).

При визначенні повноважень рад законодавець застосував дуалістичний підхід, унаслідок чого ради отримали як власні повноваження, так і делеговані державою. Їх вичерпний перелік містить стаття 26 Закону №280/97-ВР.

Зокрема, ст. 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" на виконавчий орган ради, що представляє інтереси відповідної територіальної громади покладається забезпечення організації пасажирських перевезень на міських, приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території однієї територіальної громади.

На думку колегії судів, саме у наданні послуг із перевезення і полягають передані у відповідності із законом (делегування законом) повноваження Вінницької міської ради, які реалізовані шляхом створення комунального підприємства, та яке надає послуги для усіх без виключення громадян, і не тільки окремо взятої територіальної громади.

При цьому, надана відповідачем науково-правова експертиза з питань права на доступ до публічної інформації на запит комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" містить лише міркування та припущення, та не спростовує висновки суду першої інстанції.

Крім того даний висновок був виготовлений 24.04.2024 року на звернення КП "Вінницька транспортна компанія" № 481 від 11.04.2024 року, тобто вже після прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення. Оскільки даний доказ не був предметом дослідження судом першої інстанції тому суд апеляційної інстанції не може взяти його до уваги під час розгляду апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.