Справа № 160/6495/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 травня 2024 рокуСправа № 160/6495/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні заяву Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частиною НОМЕР_1 у вигляді фактичного невиконання наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1367 від 03.10.2022 в частині ОСОБА_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити дії, передбачені чинним законодавством, щодо фактичної реалізації за прямої участі військовослужбовця наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1367 від 03.10.2022 в частині ОСОБА_1 , а саме:

- здійснити перевірку, внести уточнення та завірення підписом військовослужбовця правильності його персональних даних, вислуги років, звання в основному документі особової справи - Послужному списку;

- здійснити складання акту приймання-здавання посади та справ з екземпляром для військовослужбовця, котрий має вибути, та прийняття військовою частиною відповідного рапорту військовослужбовця про здавання посади;

- прийняти рапорти та документи від ОСОБА_1 , передбачені для процедур переміщення відповідно до п. 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, як особи, що проходить військову службу за контрактом, з наступним винесенням рішення по поданим зауваженням відповідно до закону;

- у разі повної фактичної реалізації Наказу ГК ЗСУ 1367 від 03.10.2022 з метою переміщення(переведення) надати військовослужбовцю припис з зазначенням населеного пункту прибуття; продовольчого і речового атестатів, грошового атестату, медичної книжки;

- внести записи до військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 щодо змін у посадовому становищі, звання, вислуги, здавання вогнепальної зброї та інші, передбачені законодавством;

- внести зміни до персональних даних військовослужбовця ОСОБА_1 , відображених в наказах щодо нього у відповідності до дійсних документів та таких, що повністю вірно та однозначно ідентифікують особу в частині РНОКПП-особистого номеру військовослужбовця, освіти, дати прибуття на службу, підстав зарахування до військової частини та форми проходження військової служби (за контрактом);

- здійснити нарахування та виплату всіх передбачених законодавством виплат, за котрими у Військової частини НОМЕР_1 виникли зобов`язання перед ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

13.05.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» від ВЧ НОМЕР_1 надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування цієї заяви відповідачем зазначено, що ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М. від 15.03.2024 р. відкрито провадження в адміністративній справі №160/6495/24. При цьому, як слідує з позовної заяви, про обставини та підстави цього позову, ОСОБА_1 стало відомо 28.03.2023 р. в момент підтвердженого отримання ним витягу з наказу №243 від 06.11.2022 р. Одночасно із цим, відповідач наголосив на тому, що сам факт того, що у цей період в судах розглядались інші справи між позивачем та відповідачем не впливає та не призупиняє строк на звернення до суду за іншими позовними вимогами. Так, приписами частин 3 і 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Однак, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою 11.03.2024 р., тобто зі значним пропуском місячного строку. При цьому, відповідач зауважив, що до позову заяви про поновлення строку звернення до суду за даним позовом не додано жодної заяви щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду, не наведено поважних причин пропуску такого строку.

Аналогічні доводи щодо пропуску позивачем встановлено ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) місячного строку звернення до суду з цим позовом викладено ВЧ НОМЕР_1 у запереченнях на відповідь на відзив.

14.05.2024 р. до суду надійшли через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 додаткові пояснення у справі, в яких позивач заперечив проти вищезазначеної заяви відповідача та зазначив, що факт першого ознайомлення 28.03.2023 р. позивача з наказом ВЧ НОМЕР_1 № 243 від 06.11.2022 р, отримання тоді ж витягу з нього, а також саме існування цього наказу та підстави його винесення жодним чином не визначені, як предмет позову у справі №160/6495/24. Позивач зауважив, що підставами для подачі даного позову є виключно невиконання відповідачем вимог наказу Головнокомандувача Збройних Сил України №1367 від 03.10.2022 р. в частині позивача за його безпосередньої фізичної участі, в спосіб і порядку, визначеному законодавством та зі складанням і наданням документів, визначених законодавством. При цьому, ОСОБА_1 зауважив, що до 28.03.2023 р. він взагалі не був обізнаний зі змістом та вимогами наказу ГК ЗСУ №1367, а після 28.03.2023 р. позивач не виконував цей наказ в силу об`єктивних обставин та деліктної поведінки відповідача. Надалі коли з`явилася об`єктивна та обґрунтована можливість для такого виконання позивач 20.01.2024 р. звернувся з аргументованим рапортом до відповідача щодо необхідності приведення процедури у відповідність до законодавства, щодо необхідності складання документів, щодо залучення до процедури виконання Наказу №1367 особисто ОСОБА_1 , який має намір приймати активну особисту та безпосередню участь у виконанні наказу. Між тим, позивач вважає, що відповідач не здійснював і не здійснює дії передбачені чинним законодавством, які б забезпечили належним чином виконання наказу ГК ЗСУ №1367 від 03.10.2022 р., відповідь на рапорт позивача у розумний та законний термін надана не була. Про всі вказані обставини позивач обґрунтовано повідомляв в позові, у відповіді на відзив та додаткових поясненнях, у зв`язку з чим заява відповідача про залишення позову без розгляду, на думку ОСОБА_1 взагалі не містить ані сенсу, ні належних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Отже, розгляд вказаних клопотань за встановленим судом порядком проведено в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази та з`ясувавши всі обставини з даного приводу, суд дійшов таких висновків.

Згідно із приписами статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо:

1) позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності;

2) позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

4) позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності;

5) надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду;

6) особа, яка має адміністративну процесуальну дієздатність і за захистом прав, свобод чи інтересів якої у випадках, встановлених законом, звернувся орган або інша особа, заперечує проти позову і від неї надійшла відповідна заява;

7) провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом;

8) з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу;

9) позивач у визначений судом строк без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору;

10) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Разом з тим, частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами частин 3 і 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, предметом спору у цій справі є триваюче порушення, а саме: допущена, на думку ОСОБА_1 , бездіяльність у вигляді фактичного невиконання наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1367 від 03.10.2022 р. в частині позивача.

Стосовно строку звернення до суду з цим позовом, суд роз`яснює, що відповідно до частини 1 статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В даному ж випадку встановлено, що предметом оскарження за даним позовом є саме протиправна бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо процедури виконання відповідного наказу.

При цьому, слід зазначити, що бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі не вчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.03.2021 р. по справі №199/3323/19, триваюче правопорушення (бездіяльність) - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності).

Ці дії (бездіяльність) безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що строк звернення до суду позивачем пропущено не було, адже саме триваюча бездіяльність відповідача зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, п. 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria, заява № 36760/06, п. 230). Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Тож позиція ЄСПЛ свідчить, що основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні від 27.06.2000 р. у справі «Ілхан проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

ЄСПЛ також у справі «Корня проти Республіки Молдова» (Cornea v. the Republic of Moldova, заява №22735/07, п.п. 21-26; констатовано порушення пункту 1 статті 6 Конвенції) зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним й може підлягати в деяких випадках обмеженням. Суд повинен переконатись у тому, що застосовані заходи не обмежують та не знижують можливості доступу до суду таким чином, що порушується сам зміст цього права. Більше того, обмеження буде неспівмірним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету та якщо не існує розумної співмірності між застосованими заходами і переслідуваною метою (рішення у справі «Уейт і Кеннеді проти Німеччини», заява № 26083/94, пункт 59). Право на доступ до суду буде порушеним, коли регулювання не переслідує більше мету правової безпеки і належного управління правосуддям, а являє собою бар`єр, який перешкоджає особі добитися розгляду по суті своєї справи компетентним судом (рішення у справі «Цалкізіс проти Греції» (Tsalkitzis v. Greece, заява № 11801/04, пункт 44).

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду, - відмовити.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Повний текст ухвали складено та підписано 17.05.2024 р.

Суддя О.М. Неклеса