Справа № 420/25156/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/25156/23

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

повний текст судового рішення

складено 07.12.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач), з вимогами:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.06.2023 року по 14.07.2023 року, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років, грошової компенсації за 35 невикористаних днів основної щорічної відпустки за 2022 2023 роки, грошової компенсації за 112 невикористаних днів додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 2023 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.06.2023 року по 14.07.2023 року, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років, грошової компенсації за 35 невикористаних днів основної щорічної відпустки за 2022 2023 роки, грошової компенсації за 112 невикористаних днів додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 2023 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він з 16.10.2015 року по 14.07.2023 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до наказу від 14.07.2023 року №194 позивача 14.07.2023 року звільнено з військової служби за віком. При звільненні з військової служби позивачу було виплачено: - одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років; - грошову компенсацію за 35 невикористаних днів основної щорічної відпустки за 2022 2023 роки; - грошову компенсацію за 112 невикористаних днів додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 2023 роки. Проте позивачу стало відомо, що в період з 01.06.2023 року по 14.07.2023 року грошове забезпечення відповідачем виплачувалось у заниженому розмірі, а саме: при встановленні посадового окладу та окладу за військовим званням було застосовано прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року. При цьому позивач вважає, що при встановленні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 01.06.2023 року по 14.07.2023 року відповідачем мав бути застосований прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом станом на 01.01.2023 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.06.2023 року по 14.07.2023 року, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років, грошової компенсації за 35 невикористаних днів основної щорічної відпустки за 2022 2023 роки, грошової компенсації за 112 невикористаних днів додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 2023 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.06.2023 року по 14.07.2023 року, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років, грошової компенсації за 35 невикористаних днів основної щорічної відпустки за 2022 2023 роки, грошової компенсації за 112 невикористаних днів додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 2023 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 подано на вказане судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своєї скарги, апелянт зазначив, що при зверненні до суду з цим позовом позивач не врахував та суд залишив поза увагою під час вирішення даної справи, чинні зміни до Постанови КМ України №704. Так, пунктом 4 Постанови КМ України №704, викладеним у редакції Постанови КМ України №481 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, розраховуються виходячи з розміру 1762 грн., та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Таким чином, як вважає скаржник, застосування при розрахунках величини в 1762 грн. У спірному періоді не суперечить актам вищої юридичної сили, а саме ЗУ Про Державний бюджет України на 2023 рік, так як з прийняттям Постанови КМ України №481 прожитковий мінімум як базовий державний стандарт, вже не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів, грошового забезпечення військовослужбовців. Відтак, немає жодних правових підстав для здійснення перерахунку та виплати позивачу його грошового забезпечення за спірний період з 01.06.2023 по 14.07.2023р. з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначені шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Оскільки ОСОБА_1 було звільнено вже під час дії нової редакції Постанови КМ України №704, яка набрала чинності 20.05.2024), розрахунок з ним при звільненні проведено з урахуванням дії нової редакції указаної вище Постанови. Тобто, вимога позивача про здійснення перерахунку грошового забезпечення з 01.06.2023 року по 14.07.2023 року, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років, грошової компенсації за 35 невикористаних днів основної щорічної відпустки за 2022 - 2023 роки, грошової компенсації за 112 невикористаних днів додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2023 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року є протиправною і незаконною.

Також, апелянт у скарзі зауважує на неможливості суду застосовувати нечинний (скасований) акт Кабінету Міністрів України та наголошує на тому, що під час розгляду справи має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин. За загальним правилом, визнання таким, що втрати чинність нормативного акта чи його скасування, не поновлює дію актів, які ним скасовані або визнані такими, що втратили чинність.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено наступні обставини справи.

ОСОБА_1 з 16.10.2015 року по 14.07.2023 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу від 14.07.2023 року №194 позивача 14.07.2023 року звільнено з військової служби за пп. «а» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком).

При звільненні з військової служби позивачу було виплачено: - одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років; - грошову компенсацію за 35 невикористаних днів основної щорічної відпустки за 2022 2023 роки; - грошову компенсацію за 112 невикористаних днів додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 2023 роки.

Також, як встановив суд першої інстанції, у період з 01.06.2023 року по 14.07.2023 року грошове забезпечення відповідачем виплачувалось позивачу у розмірі, із застосуванням при встановленні посадового окладу та окладу за військовим званням - прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року.

При цьому позивач вважає, що при встановленні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 01.06.2023 року по 14.07.2023 року відповідачем мав бути застосований прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом станом на 01.01.2023 року.

Вважаючи дії відповідача щодо виплати позивачу грошового забезпечення у заниженому розмірі протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахункової величини для визначення посадових окладів, окладів за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Також, суд першої інстанції вказав, що зміни внесені Постановою № 103, зокрема до п.4 Постанови № 704, в якому визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, були визнані постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 протиправними та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Відповідно до викладеного, суд першої інстанції виснував, що застосування відповідачем для визначення грошового забезпечення розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, у 2020 році є протиправним, та з 01.01.2020 для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовим званням розрахованих згідно з Постановою № 704 у 2023 р. повинні застосовуватися нормативно-правові акти, які мають вищу юридичну силу, тобто Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційний суд перш за все враховує, що спірні правовідносини виникли щодо застосування приписів п. 4 Постанови № 704 в частині застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб під час розрахунку грошового забезпечення позивача.

Статтею 7 Закону України від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні.

Статтею 7 Закону України від 3 листопада 2022 року № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на працездатних осіб - 2684 гривні.

у відповідності до приписів ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Положеннями статті 9 Закону №2011-ХІІ зокрема передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Згідно з п.2 Постанови КМУ №704, грошове забезпечення військовослужбовців,осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 4 постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

24.02.2018р. набула чинності прийнята 21.02.2018 Кабінетом Міністрів України Постанова № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

В подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.

Приписами ч. 2 ст. 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним.

Враховуючи викладене, зважаючи також на правові висновки Верховного Суду у справах за аналогічними правовідносинами, викладені зокрема у постанові від 15.11.2023р. у справі №120/965/22-а, оцінюючи доводи апелянта, судова колегія зауважує, що з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Крім того, апеляційний суд також приймає до уваги, що Верховним Судом зокрема у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 зазначено, що у п. 4 Постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ. Однак Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Згідно ст. 6 Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, за приписами ч.2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року№ 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, у подальшому, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX), Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року №1082-ІХ, Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року №1928-ІХ та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-1Х таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020-2023, відповідно, не містять.

Отже, з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Зазначена правова позиція також узгоджується із послідовною практикою Верховного Суду щодо застосування норм права у сфері регулювання спірних правовідносин у справах за схожими (аналогічними) позовними вимогами, зокрема у постанові від 12.09.2022 у справі №500/1813/21, від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 15.11.2023 у справі № 120/965/22-а, від 15.06.2023 у справі №380/13603/21, та інших.

Однак, правові висновки Верховного Суду, викладені у наведених вище постановах суду касаційної інстанції, не можуть бути застосовані до цієї справи з огляду на подальші законодавчі зміни, а саме набуття 20 травня 2023 року чинності Постановою № 481.

Так, апеляційний суд зауважує, що у наступному пунктами 1 і 2 Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі Постанова № 481) вирішено:

- Скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб;

- Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Указана Постанова КМ України № 481 набула чинності 20 травня 2023 року.

На момент розгляду цієї справи Постанова № 481 нечинною не визнавалася.

Отже, у спірний період (01.06.2023 по 14.07.2023) підлягають застосуванню приписи п. 4 Постанови № 704 в редакції Постанови № 481.

З досліджених апеляційний судом матеріалів справи слідує, що обчислення і виплати позивачу грошового забезпечення та виплати при звільненні позивача у спірному періоді здійснювалися виходячи з розміру 1762 гривні та визначення шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками.

Наведене, за висновком апеляційного суду, відповідає приписам п. 4 Постанови № 704 в редакції Постанови № 481.

Відтак, колегія суддів вважає слушними доводи скаржника про те, що застосування при розрахунках величини в 1762 грн. у спірному періоді не суперечить актам вищої юридичної сили, а саме ЗУ Про Державний бюджет України на 2023 рік, так як з прийняттям Постанови КМ України №481 прожитковий мінімум як базовий державний стандарт, вже не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів, грошового забезпечення військовослужбовців. Відтак, немає жодних правових підстав для здійснення перерахунку та виплати позивачу його грошового забезпечення за спірний період з 01.06.2023 по 14.07.2023р. з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначені шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Колегія суддів зауважує, що виплата грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.

Оскільки ОСОБА_1 було звільнено вже під час дії нової редакції Постанови КМ України №704, яка набрала чинності 20.05.2024), розрахунок з ним при звільненні проведено з урахуванням дії нової редакції указаної вище Постанови.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, викладене вище у сукупності, апеляційний суд приходить висновку про хибність та необґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

За наслідками апеляційного перегляду судового рішення у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що у спірний в цій справі період (з 01.06.2023 по 14.07.2023) у відповідача не було підстав для здійснення розрахунку грошового забезпечення позивача і відповідних виплат при звільненні з військової служби виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023.

Відтак, відповідачем доведено правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Однак на вказані обставини суд першої інстанції не звернув належної уваги, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вказаного вбачається, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення, яке не відповідає встановленим ст. 242 КАС України вимогам.

Приписами ч.1 ст.317 КАС України визначено підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення - неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає наявними підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року у справі № 420/25156/23 - скасувати.

Ухвалити у даній справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян