Справа № 620/12062/23
Суддя: Василь НЕПОЧАТИХ
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року Чернігів Справа № 620/12062/23

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просить:

- визнати неправомірними та скасувати вимоги Головного управління (ДФС) ДПС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-13251-17 від 09.11.2018 на суму 15819,54 грн., від 17.05.2019 на суму 21030,90 грн., від 09.11.2020 на суму 35588,74 грн.;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Чернігівській області привести у відповідність облік сплаченого єдиного внеску ОСОБА_1 та скасувати всі нарахування, які відбулись внаслідок винесення оскаржуваних вимог та які були нараховані в автоматичному режимі в сумі 37788,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він, як фізична особа-підприємець 08.06.2005 був знятий з обліку платника податків та не здійснював підприємницьку діяльність. Позивач стверджує, що свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи нового зразка він не отримував, а тому оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до частини третьої статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (в редакції, чинній станом на 31.03.2005) фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Зазначає, що з 01.01.2017 законодавство не пов`язує наявність обов`язку зі сплати ЄСВ з отриманим доходом, а у випадку відсутності доходу передбачає сплату ЄСВ у сумі мінімального страхового внеску. Стверджує, що оскільки позивач у 2017-2020 роках у встановленому порядку не припинив свою підприємницьку діяльність, був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а відтак належав до кола платників єдиного внеску. Тому ФОП ОСОБА_1 в автоматичному режимі нараховано зобов`язання зі сплати ЄСВ за період з 01.01.2017 по 31.10.2020 року на загальну суму 35588,74 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 8448,00 грн., за 2018 рік в сумі 9828,72 грн. за 2019 рік в сумі 11016,72 грн. та за перший-третій квартали 2020 року в сумі 6495,30 грн. Також вважає необґрунтованою позовну вимогу позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо приведення у відповідність в інтегрованій картці платника облік єдиного внеску з відображенням скасування нарахованого єдиного внеску в сумі 37788,74 грн., оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ідентифікаційних даних платника податків та витягу з електронного додатку «Дія» ОСОБА_1 20.03.1995 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця та з 20.03.1995 взятий на облік в Чернігівській ДПІ (м. Чернігів) Головного управління ДПС у Чернігівській області (а.с. 29, 54).

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.07.2023 записів про те що позивач був зареєстрований фізичною особою підприємцем не знайдено (а.с. 17).

Відповідно до ідентифікаційних даних платника податків та витягу з електронного додатку «Дія» позивач був підприємцем на загальній системі оподаткування та знятий з обліку як платник податків 08.06.2005 (а.с. 29, 54).

У зв`язку з несплатою позивачем єдиного соціального внеску відповідачем було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 09.11.2018 № Ф-13521-17 на суму 15819,54 грн, від 17.05.2019 № Ф-13521-17 на суму 21030,90 грн. та від 09.11.2020 № Ф-13521-17 на суму 35588,74 грн. (а.с. 20, 23, 26).

З відзиву на позов слідує, що підставою для формування оскаржуваних вимог стала інформація ІКП ІТС «Податковий блок», по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок).

Так, позивачу було нараховано розрахункову суму єдиного внеску: за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. (мінімальний страховий внесок за місяць у 2017 році 3200,00 грн.*22% = 704,00 грн. х 12 міс. = 8448,00 грн.); за 2018 рік в сумі 9828,72 грн. (мінімальний страховий внесок за місяць у 2018 році 3723,00 грн.*22% = 819,06 грн. х 12 міс. = 9828,72 грн.); за 2019 року в сумі 11016,72 грн. (мінімальний страховий внесок за місяць у 2019 році 4173,00 грн.*22% = 918,06 грн. х 12 міс. = 11016,72 грн.); за І-ІІІ квартал 2020 року в сумі 6295,30 грн. (мінімальний страховий внесок за місяць з 01.01.2020 по 31.08.2020 році 4723,00 грн.*22% = 1039,06 грн., з вересня 2020року мінімальний страховий внесок за місяць становить 5000,00 грн.*22% = 1100,00 грн.) термін сплати: за І квартал 2020 року - сплата до 19.04.2020 у сумі 2078,12 грн.; за II квартал 2020 року - сплата до 19.07.2019 у сумі 1039,06 грн.; за III квартал 2020 року - сплата до 19.10.2019 у сумі 3178,12 грн.). Всього заборгованість за період з 2017 року по III квартал 2020 року становить 35588,74 грн.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

В силу вимог абзацу першого пункту 1, пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положеннями абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон № 755-IV) фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Аналогічна за змістом норма містилась в частині третій статті 46 Закону № 755-IV в редакції станом на 31.03.2005 та чинній на момент подання позивачем заяви до податкового органу про зняття з обліку платника податків.

Як слідує з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.07.2023 записів про те що позивач був зареєстрований фізичною особою підприємцем не знайдено (а.с. 17).

На запит адвоката ОСОБА_2 щодо надання відомостей про припинення діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02.05.2024 № 09-04/1838 надало відповідь, що, зокрема, за запитуваними ним параметрами у ЄДР інформація не обліковується.

За встановленими обставинами, відповідно до ідентифікаційних даних платника податків та витягу з електронного додатку «Дія» позивач був підприємцем на загальній системі оподаткування та знятий з обліку як платник податків 08.06.2005.

Суд зазначає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач у період з 2017 року по III квартал 2020 року, за який відповідачем здійснено нарахування єдиного внеску оскаржуваними вимогами, не був фізичною особою-підприємцем,

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винесені відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 № Ф-13521-17 на суму 15819,54 грн, від 17.05.2019 № Ф-13521-17 на суму 21030,90 грн. та від 09.11.2020 № Ф-13521-17 на суму 35588,74 грн. є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивач у період з 2017 року по III квартал 2020 року, за який відповідачем здійснено нарахування єдиного внеску не був фізичною особою-підприємцем.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача привести у відповідність облік сплаченого єдиного внеску ОСОБА_1 та скасувати всі нарахування, які відбулись внаслідок винесення оскаржуваних вимог та які були нараховані в автоматичному режимі в сумі 37788,74 грн, то суд зазначає наступне.

Згідно листа Головного управління ДПС у Чернігівській області від 27.06.2023 №8290/6/25-01-24-10-16 недоїмка зі сплати єдиного внеску позивача становить 37788,74 грн. (а.с. 19).

В силу пункту 6 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі; податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки); вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили; борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу, - у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону; є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за № 321/35943, затверджено Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Порядок № 5).

За змістом пункту 1 розділу ІІ Порядку № 5 з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 розділу ІІ Порядку № 5 за наявності нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску або боргу (недоїмки) з єдиного внеску, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо зняття платника єдиного внеску з обліку до їх сплати (погашення) або списання такого боргу (недоїмки) у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення податковим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.02.2019 (справа №825/999/17), від 26.02.2019 (справа №805/4374/15-а), від 25.03.2020 (справа №826/9288/18).

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати Головне управління ДПС у Чернігівській області здійснити коригування даних (показників) інтегрованої картки ОСОБА_1 , шляхом виключення з облікових даних суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 37788,74 грн.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1060988 від 11.08.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000856; попередній (орієнтовний) розрахунок понесених судових витрат, відповідно до якого витрати на правову допомогу позивача складають 5000,00 грн; квитанцію про оплату правової допомоги серії ААЛ № 070043 від 11.08.2023 на суму 5000,00 грн. (а.с. 11, 12, 34, 35).

Відповідач у своєму відзиві заявляє про не співмірність понесених позивачем витрат на правничу допомогу з реальною складністю справи з урахуванням фактичних обставин, предмету спору, змісту порушення, предмету доказування, аналізу наведених доказів.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість послуг правового характеру у розмірі 5000,00 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною. Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

Цей спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині, підготовки позовної заяви (правового аналізу наданих клієнтом документів, пошуку та аналізу законодавства та актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання тексту позовної заяви), підготовки копії позовної заяви та додатків до неї.

Отже, визначаючись із обґрунтованістю заявлених витрат на правничу допомогу, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та підготовка позову не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Таким чином, виходячи із конкретних обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ ВП 44094124) про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки), винесені Головним управлінням ДПС у Чернігівській області від 09.11.2018 № Ф-13521-17 на суму 15819,54 грн, від 17.05.2019 № Ф-13521-17 на суму 21030,90 грн. та від 09.11.2020 № Ф-13521-17 на суму 35588,74 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Чернігівській області вилучити недоїмку з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом виключення з облікових даних суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 37788,74 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.05.2024.

Суддя Василь НЕПОЧАТИХ