Справа № 438/2170/23
Суддя: Пантелєєв Д. Г.
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 438/2170/23
Провадження 2-а/438/4/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 травня 2024 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області у складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря Дівчур В.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, просить суд скасувати постанову серії ЕАС 7473574 від 06.08.2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., провадження по справі закрити.

В позові зазначив, що 06.08.2023 року постановою відповідача серії ЕАС 7473574 його було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Дана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є необґрунтованою. Під час винесення постанови відповідач взагалі не розібрався із ситуацією, яка сталася, та належним чином не дослідив всіх обставин справи. Відповідачу здалося, що порушив ПДР, але насправді ніяких порушень не було. Посадова особа під час розгляду справи відмовилася представлятися та показувати посвідчення, чим порушила ст.18 ЗУ «Про поліцію», також посадова особа приховала нагрудний знак та свою особу, чим порушила ст.20 ч.3 ЗУ «Про поліцію». На вимогу щодо ст.59 КУ йому було відмовлено, на вимогу показати мені докази стосовно правопорушення, також було відмовлено. Також було відмовлено у складанні пояснення для того, щоб зафіксувати факт хабаря розміром у 200 грн. після 10 хв. розмови, на його вимогу виписати йому постанову та надати бланк пояснення, інспектор УПП розвернувся і сказав, що він можу бути вільний і справу закрито, після чого він поїхав. Про те, що на нього накладений штраф в розмірі 340 грн. він дізнався лише через застосунок «ДІЯ». Постанова була винесена без його відома та після закриття справи. Таким чином, інспектор УПП поступив підло та цинічно, позбавивши його права на адвоката і порушивши всі його права на свободу. Ніяких доказів його вини немає, а отже немає й суб`єктивної сторони й відповідно складу правопорушення. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.12.2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.01.2024 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Від відповідача 08.02.2024 року надійшов відзив на позов в якому останній зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Під час несення служби на автодорозі М-30 «Стрий-Ізварине» 215 км., в населеному пункті с. Війтівці, 06.08.2023 року інспектором патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 Tru Cam (серійний номер ТС 0008385) було виявлено порушення ПДР України водієм ( ОСОБА_1 ) транспортного засобу Mercedes -Benz 200 д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 84 км./год. при дозволеній швидкості 50 км./год. в населеному пункті, при цьому перевищуючи встановлене обмеження швидкості руху на 34 км./год., чим порушив п.12.4 ПДР України. 06.08.2023р. інспектором здійснювалася відео фіксація розмови на нагрудний відеореєстратор. На відеозаписі зафіксовано, що водію роз`яснено ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України, також інспектор запитав у водія чи бажає він скористуватися якимось із своїх прав. Водій зазначив про бажання ознайомитися із відеодоказами, на що інспектор погодився та у зв`язку із погодними умовами запропонував підійти до приміщення дорожньої станції патрульної поліції для ознайомлення із доказами, однак водій не виявив бажання пройти і ознайомитися із доказами та в подальшому повідомив, щоб копію постанови надіслали за адресою проживання. В матеріалах справи наявні належні та допустимі докази вчинення правопорушення водієм ОСОБА_1 , зокрема фотознімок та відеозапис, здійснені сертифікованим приладом LTI 20/20 Tru Cam серійний номер ТС 0008385, на яких зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 84 км./год. Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли перевірку, мається Свідоцтво про перевірку та Сертифікат перевірки. Зазначені у відзиву докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП підтверджуються відеозаписом, фототаблицею та іншими документами наданими до відзиву. Тому, просять суд відмовити в задоволенні позову.

Від позивача ОСОБА_1 в системі «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі в яких останній зазначив, що на відео наданого відповідачем суду чітко видно, що він вимагав від працівників поліції бланк для того, щоб написати пояснення та вимагав викликати адвоката, також були проігноровані його вимоги надати докази правопорушення. На фото видно також, як працівник УПП зупиняє авто, другий працівник УПП фіксує на невідомий пристрій швидкість та нібито вказує на порушення, розглядає справу інший інспектор, а постанову виносить четвертий інспектор, що суперечить Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення, яка затверджена наказом МВС 07.11.2015р. №1395. Також зазначив, що між даними, зазначеними у постанові та матеріалами фіксації містяться істотні розбіжності в часі скоєння правопорушення. Зокрема, у постанові зазначено, що правопорушення скоєно 0 20:35, швидкість зафіксована о 20:32, разом з тим, на паперовій копії електронного файлу із зображенням авто час фіксування швидкості 20:33. З цього випливає, що він одночасно перебував в різних місцях в різні часові проміжки. З наданої незасвідченої копії фото автомобіля не видно, що це був автомобіль марки Mercedes -Benz, а також не видно, що водій в момент скоєння правопорушення був за кермом. Зі змісту наданого відеозапису неможливо встановити, що автомобіль здійснював рух автомобільною дорогою саме у межах дії дорожнього знаку 3.29, яким встановлено обмеження швидкості 50 км./год. Не містять матеріали справи й підтвердження того, що позивач керував з перевищеною швидкістю у населеному пункті. З публічних джерел на мапі в підпункті Генплан на Фото 1 та Фото 2 можна зауважити, що дана дорога не входить до населеного пункту. Якщо дорога має більш ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений на узбіччі дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги. Тому, знак 3,29 має дублюватися, як це передбачено п.8.2-1 ПДР. Однак з матеріалів справи не вбачається, що так було в дійсності. Жодних доказів дублювання цього знаку відповідачем не надано. Також відповідач не довів, що на цій ділянці дороги встановлені відповідні дорожні знаки, що дають право проводити відеофіксацію правопорушення. Також відповідач не надав доказів в підтвердження того, що на пристрою Трукам були наявні непошкоджені таври пломб.

15.03.2024 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких останній зазначив, що 06.08.2023 року інспектором здійснювалася відеофіксація розмови з позивачем, якому було роз`яснено ст.268 КУпАП ст. 63 Конституції України, при цьому водій жодного разу не зазначив про бажання скористатися правовою допомогою, а тому вищенаведені пояснення позивача не відповідають дійсності. Щодо надання бланку для написання пояснень, то водієм в дійсності після зупинки було озвучено таке прохання, проте, саме під час розгляду справи, таких клопотань не надходило, більше того, водій не був позбавлений можливості надати усні пояснення. На відеозаписі зафіксовано 3 працівники поліції, при цьому постанова винесена інспектором Навроцьким М.І., який представився водію та відповідно проводив розгляд справи. Крім того, інструкція на яку посилається позивач не містить такої вказівки, щоб розгляд справи проводив інспектор, який зупиняв автомобіль, це є лише припущення позивача, яке не ґрунтується на жодній нормі законодавства. Також слід зазначити, що електронний документ відеозапис та фотознімок з приладу Tru Cam є документом, який відповідно до ст.251 КУпАП може містити фактичні дані, встановлені таким документом, а тому є належним доказом у справі. Наведений у постанові час порушення 20:35:47 є опискою, яка не впливає на суть скоєного правопорушення та не виключає вину водія. Якщо порівняти зафіксовану на відеозаписі з приладу LTI 20/20 Tru Cam із 3 аркушем схеми організації дорожнього руху на а/д М-30 «Стрий-Ізварине» в смт. Війтівці, то чітко видно, що фіксація швидкості Mercedes -Benz відбувається коли позаду автомобіля по лівій стороні дороги знаходиться дорожній знак 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожня розмітка 1.14.1 «зебра». Таким чином, не має жодних сумнівів щодо фіксації швидкості автомобіля Mercedes -Benz 200 д.н.з. НОМЕР_1 саме в межах населеного пункту «Війтівці».

29.03.2024 року від ОСОБА_1 в системі «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі в яких останній зазначив, що відео з бодікамери поліцейського обривається в момент вигідний відповідачу. Відповідач визнає, що йому було відмовлено у поясненнях. Крім того, він вимагав правову допомогу, в якій йому також було відмовлено. Працівники УПП були без синіх проблискових маячків, тобто старалися бути найбільш непомітними. Інспектор УПП назвав цифру, однак не показав дані пристрою на камеру, так що єдиними доказами є слова інспектора. Вважає, що невірно зазначений час у постанові не є недоліком, а є грубим порушенням, адже нічого не мішало інспектору вірно заповнити документи. Також зазначає, що інспектор УПП тримав пристрій Трукам в руці, що порушує ст.40 ЗУ «Про поліцію». Відповідачем не надано доказів того, що лазерний вимірювач швидкості в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалася в зоні дії дорожнього знаку 5.70. Просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути на його користь витрати, які він поніс в розмірі 3000 грн. з бюджетних асигнувань на його користь.

01.04.2024 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі в яких зазначено, що ні вказана позивачем стаття, ані жоден інший нормативно-правовий акт не зобов`язує працівника поліції мати синій проблисковий маячок. Якщо ж позивач мав на увазі синій проблисковий маячок на транспортному засобі, то такі пояснення також є недоречними, оскільки водій ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції на стаціонарному посту та за допомогою сигнального диска з червоним сигналом, що цілком відповідає положенням п.8.9 ПДР України. Щодо твердження позивача про те, що інспектор УПП назвав цифру, але не показав дані пристрою на камеру. Проте, показувати дані на камеру, як про це зазначає позивач, інспектора жодний нормативно-правовий акт не зобов`язує. В той же час дані з приладу Tru Cam LTI 20/20 №С0008385 фотознімок та відеозапис є в матеріалах справи та їм була надана оцінка інспектором Навроцьким під час прийняття рішення по справі. Також зазначив, що позивачем заява про зміну предмету позову або підстав позову не подавалася, а тому відповідачем підготовлено відзив на позовну заяву та наведено аргументовані заперечення з відповідними доказами на ті обставини, які наведені в позовній заяві. ОСОБА_1 зазначає, що поніс 3000 грн. на консультації різних адвокатів, проте позивачем не надано жодного доказу на понесення вказаних ним витрат. В задоволенні позову ОСОБА_1 просять відмовити в повному обсязі.

15.04.2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові пояснення в яких він просить суд врахувати те, що відповідач признав той факт, що йому було відмовлено в дачі пояснень в письмовому вигляді, також цей факт що йому було відмовлено в адвокатській допомозі. Відповідач надав суду схему руху за 2019 рік, але не вказав джерело походження цих доказів, що ставить під сумнів їх справедливість. Також просить повернути сплачений ним судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп., адже не було скоєно ніякого правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕАС №7473574 від 06.08.2023р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за те, що він 06.08.2023р. о 20:35:47 керуючи т.з. на А/Д М-30 «Стрий-Ізварине» 216 км. в н.п. смт. Війтівці, рухався зі швидкістю 84 км./год. при дозволеній швидкості руху 50 км./год., чим перевищив встановлені обмеження швидкості на 34 км./год. Швидкість руху вимірювалася приладом Tru Cam ТС0008385, чим порушив п.12.4 ПДР України порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозвол. швид. не більше 50 км./год.), тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП.

Згідно з п.п.3,8,11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Представником відповідача до матеріалів справи долучено:

- відеозапис;

- фотознімок з приладу Tru Cam ТС0008385;

- копія Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/26462 від 02.11.2023р. на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 Tru Cam II №ТС 008385;

- копія Сертифікату перевірки типу на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 Tru Cam II №ТС 008385, який дійсний до 26.12.2028 року;

-копія Сертифікату відповідності на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 Tru Cam II;

-копія Експертного висновку від 24.12.2020р. на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 Tru Cam II №ТС 008385, який дійсний до 24.12.2023року;

-копія Витягу з організації дорожнього руху на А/Д М-30 «Стрий-Ізварине» смт. «Війтівці» з позначкою про місце зупинки т.з. Mercedes -Benz 200 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

П. 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Разом з тим, п. 1.9 ПДР, зазначає, що особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розділом 12 ПДР, а саме п. 12.1 ПДР визначено, що водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен враховувати дорожню обстановку, особливості вантажу, який перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Також, загальне обмеження швидкості 50 км/год. стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», дія цього обмеження скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту». При цьому, загальні обмеження швидкості в населеному пункті не перериваються після перехресть і діють на всіх вулицях населеного пункту.

Частиною 1 ст. 122 КпАП України передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Закону №580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону №5 80-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Отже, у адміністративній справі, що є предметом розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема довести факт вчинення позивачем порушень Правил дорожнього руху відповідними доказами.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач факт вчинення ним адміністративного правопорушення заперечив. Вказує, що відповідачем неналежно встановлено факт скоєння адміністративного правопорушення, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував.

Так, позивач вважає, що його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, оскільки він Правил дорожнього руху не порушував, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Проте, як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, позивачем не надано доказів на спростування обставин викладених у оскарженій постанові серії ЕАС №7473574 від 06.08.2023р.

Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Факт руху автомобіля Mercedes -Benz 200 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач, зі швидкістю 84 км/год., підтверджується фотознімками з приладу лазерного вимірювача швидкості TruCаm LTI 20/20 (серійний номер ТС008385), які долучено до матеріалів справи разом з відзивом на позов та досліджено судом.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу +- 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м. до 1200 м.

Документування правопорушень, зафіксованих за допомогою приладів, здійснюється поліцейськими згідно з ст. 251 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 р. № 1395.

Встановлено, що лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam ІІ отримав Сертифікат перевірки типу дійсний до 26.12.2028 року; Сертифікат відповідності № UA-TR/001-22 054-20 від 23.12.2020р.; Експертний висновок від 24.12.2020 року на LTI 20/20 TruCam ІІ ТС008385, термін дії до 24.12.2023р.

Всі прилади, що використовуються працівниками ДПП, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 р. №437, і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 р. № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26462, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 02.11.2022 р., та чинного до 02.11.2023р., лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 Tru Cam ІІ №ТС008385, є придатним до застосування.

Можливість використання виробу «LTI 20/20 TruCam ІІ», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 24.12.2020 р. № 04/05/02/-3560, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 10116:2019, термін дії експертного висновку до 24.12.2023р.

Вищезазначене спростовує доводи позивача про те, що вимірювання швидкості руху позивача було проведено за допомогою несертифікованого технічного засобу, яке не має повірочне тавро.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому перемитру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Проте дана стаття відноситься до технічних приладів, які працюють в автоматичному режимі, в даному випадку технічний прилад LTI 20/20 TruCam ТС008385 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів.

Порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCam в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

При цьому, приписи ч. 2 ст. 40 вказаного Закону щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки.

Щодо місця розташування дорожніх знаків, суд зазначає наступне.

Дорожні знаки встановлюються відповідно до приписів ПДР та повинні відповідати вимогам національного стандарту ДСТУ 4100:2014.

Згідно п.п. «ґ» п. 8.4 ПДР, інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Дорожній знак 5.76 «Автоматична відео фіксація порушення Правил дорожнього руху» інформує про можливість здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Дорожній знак 5.76 застосовується у випадку автоматичної фіксації порушень Правил дорожнього руху, а прилад TruCam не відноситься до автоматичних.

Разом з тим, жодними положеннями КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», в тому числі, ч. 1 ст. 40 вказаного Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Дорожній знак 5.76 «Автоматична відео фіксація порушення Правил дорожнього руху» ПДР України лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) електронних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

В той же час, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відео фіксації порушень дорожнього руху.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму.

Місце для роботи з приладом TRU CAM позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

З представленого представником відповідача суду відеозапису з бодікамери поліцейського, а також витягу з організації дорожнього руху на А/д М-30 «Стрий -Ізварине» смт. Війтівці, вбачається, що правопорушення було скоєно в межах населеного пункту.

Аналіз усіх наявних в справі доказів, в тому числі фотознімок, відеозапис та письмові докази, що долучені представником відповідача до відзиву та додаткових пояснень, дають підстави стверджувати, що факт перевищення встановленої обмеження швидкості в населеному пункті смт. Війтівці, автомобілем Mercedes -Benz, номерний знак НОМЕР_1 , доведений в повній мірі.

Так, результати фото- та відеофіксації лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam ІІ, серійний номер НОМЕР_2 , на якому зафіксовано автомобіль Mercedes -Benz, номерний знак НОМЕР_1 , як такий, що перевищив встановлені ПДР обмеження швидкісного режиму в населеному пункті смт. Війтівці, суд вважає належними та допустимими доказами, що підтверджують вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскарженого позивачем рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, інспектором поліції не було порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та прав позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, здійснюючи розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови на місці вчинення правопорушення, інспектор поліції діяв в межах повноважень та відповідно до вимог ст. 258 КУпАП.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Разом з цим, на думку суду, позиція позивача у даній справі не є доведеною.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Суд також зауважує, що аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що зазначена інспектором в оскаржуваній постанові розбіжність в часі вчинення правопорушення о 20:35:47 з часом зазначеним на відео та фото 20:33:32 є опискою, яка не спростовує порушення позивачем вимог п. 12.4 ПДР.

Аналогічна правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (провадження №К/9901/17897/18) та постанові від 24 грудня 2019 р. у справі № 459/1801/17, а отже суд не знаходить підстав для відступу від вказаної правової позиції.

Окрім того, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.11.2021 №274/4816/21, окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, тобто окремі дефекти рішення контролюючого органу, не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своїх повноважень та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення, зокрема порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх, таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

В даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачем порушено швидкісний режим, визначений п. 12. 4 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд враховує, що обмеження швидкості в населеному пункті становить 50 км/год., відповідальність за перевищення швидкості у випадку її перевищення більш ніж на 20 км/год., що з врахуванням похибки Tru Cam свідчить про швидкість, яка має перевищувати 72 км/год., в той час як позивач перевищив швидкість на 34 км/год. (рухався зі швидкістю 84 км/год.) та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год.

Порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості «Tru CAM» в ручному режимі, а не в автоматичному, а тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки, не розповсюджуються на спірні відносини.

Відповідно до статті 283 КУпАП, яка визначає зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними доказами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в діяннях позивача, зазначених в постанові про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС №7473574 від 06.08.2023 р. вбачається порушення ним п. 12.4 ПДР України та склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що на позивача було правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.2, 8, 9, 72-77, 132, 134, 139, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 КАС України ст.ст.7, ч. 1 ст. 122, 251, 268, 283-284, 288 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ПАНТЕЛЄЄВ