Справа № 440/9585/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 р.Справа № 440/9585/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2023, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава, повний текст складено 25.12.23 у справі № 440/9585/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2023 ОСОБА_1 подано до Полтавського окружного адміністративного суду (зареєстровано 08.12.2023) заяву про невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 у справі № 440/9585/21 з проханням визнати неприйнятим звіт (повідомлення) ГУ ПФУ в Полтавській області (рішення відповідача №08 від 01.11.2023 про перерахунок пенсії згідно із заявою ОСОБА_1 від 16.06.2021) про виконання суб`єктом владних повноважень рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 та окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2023.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 07.12.2023 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судове рішення прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з викладенням висновків, що не відповідають обставинам справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали не враховано того, що аналізуючи зміст листа відповідача №1600-0206-8/89438 від 05.12.2023 разом з копією рішення №08 від 01.11.2023, можна стверджувати про те, що відповідач виконав рішення суду формально, без урахування обов`язкових для застосування висновків суду, викладених в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 та в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2023 у справі №440/9585/21. Враховуючи викладене, звертає увагу, що правовою підставою для звернення позивача до суду із заявою є наявність об`єктивних підстав вважати, що у разі невжиття заходів судового контролю рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 у справі №440/9585/21, що залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2023, залишиться невиконаним, оскільки відповідачем воно виконане формально, при цьому, загальний порядок з примусового виконання цього рішення суду не дав очікуваного результату з огляду на закінчення виконавчого провадження.

За результатами апеляційного провадження ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти постанову, якою визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 01.11.2023 за №08, прийняте за наслідками повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 16.06.2021 та оформлене протоколом від 01.11.2023; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в десятиденний строк з дня набрання чинності ухвали суду про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення подати до суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 у справі №440/9585/21; просив розглядати справу за його відсутністю.

Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №164 від 18.06.2021; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 16.06.2021; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Станом на дату розгляду заяви позивача рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/9585/21 є чинним та таким, що набрало законної сили.

Приймаючи рішення від 01.07.2022 у справі № 440/9585/21, судом наведено, зокрема, таке: «Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2023 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5, 6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Згідно із частиною першою статті 43 Закону № 1058-IV перерахунок пенсій за віком, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Статтею 72 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ передбачено, що при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 64-67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього Закону, а за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України - на загальних підставах.

Проте пенсійний орган при розрахунку пенсії не врахував позивачу частину заробітної плати, яка виплачувалась в іноземній валюті.

Статтею 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" передбачено, що іноземна валюта - це валюта готівкою, грошові знаки (банкноти, білети державної скарбниці, монети), що знаходяться в обігу і є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені або ті, що вилучаються з обігу, але підлягають обміну на грошові знаки, які знаходяться в обігу, платіжні документи у грошових одиницях іноземних держав та міжнародних розрахункових одиницях, кошти у грошових одиницях іноземних держав, міжнародних розрахункових одиницях та у діючій на території України валюті з вільною конверсією, які знаходяться на рахунках та вкладах у банківсько-кредитних установах на території України та за її межами.

Зі змісту роз`яснення Зовнішекономбанку від 26.12.2001 № 6962/620303 відповідно до раніше діючих нормативних документів поточні рахунки радянських працівників, які працювали за кордоном у Зовнішекономбанку до 1993 року велися у інвалютних карбованцях, з умовним визначенням валюти внеску. Зачислення на рахунок здійснювалось на підставі платіжних доручень організацій, які направляли співробітників на роботу за кордон, суми вказувались також у інвалютних карбованцях. Інвалютні карбованці використовувались тільки у безготівкових рахунках до 1993 року, інвалютні карбованці обмінювалися на радянські карбованці у відношенні 1:1.

Розглядаючи вимогу про можливість включення до заробітку, з якого обчислюється пенсія, коштів, отриманих в інвалютних рублях, суд звертав увагу, що наведене поняття є умовним, і застосовувалось як одиниця обліку коштів. Виплата заробітку в інвалютних рублях відбувалась за обставин, коли організація виконувала роботи (надавала послуги) за кордоном за іноземну валюту, яку в обов`язковому порядку продавала Зовнішторгбанку СРСР, а останній, в свою чергу, конвертував таку валюту в інвалютні рублі для розрахунків з працівниками відповідної організації.

Нарахування коштів в інвалютних рублях на рахунок особи, яка працювала за кордоном, означало можливість придбання за ці кошти іноземної валюти (для розрахунків за кордоном), або отримання цих коштів у рублях для розрахунків на території СРСР. При цьому, балансова оцінка інвалютного рубля до рубля складала 1 до 1.

За таких обставин, для вирішення питання про можливість врахування при обчисленні пенсії заробітку, отриманого в інвалютних рублях, необхідно застосовувати загальні правила, визначені чинним законодавством.

За приписами статей 72, 73 Закону № 1788-ХІІ при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за межами України для призначення (перерахунку) пенсії враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 64 - 67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього Закону, а за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України - на загальних підставах.

З аналізу наведеної норми вбачається, що визначальним критерієм для включення відповідного заробітку до суми доходу, з якого обчислюється пенсія, є нарахування внесків на державне соціальне страхування.

При цьому зазначено, що механізм оплати праці спеціалістів (на час роботи позивача) регулювався Правилами про умови праці радянських робітників за кордоном, затвердженими Державним комітетом Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 25.12.1974 за № 365, пункт 42 яких зазначав, що на соціальне страхування працівників установ СРСР за кордоном, які направлені з СРСР, а також прийнятих на роботу на місці на штатні посади з числа членів їх сімей, відповідні міністерства та відомства сплачують в СРСР у централізованому порядку страхові внески у відсотках, встановлених урядом СРСР від сум заробітної плати, виплачуваної названим працівникам в радянській та іноземній валютах.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучають з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Під терміном "іноземна валюта" розуміється як власне іноземна валюта, так і банківські метали, платіжні доручення та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах.

Аналіз норм чинного законодавства дозволив зробити висновок, що інвалютні карбованці не є іноземною валютою, а є умовною грошовою одиницею, яку використовували для безготівкового нарахування коштів радянським спеціалістам, які працювали за кордоном. Курс цієї умовної одиниці до карбованця СРСР становив один до одного.

Як установлено судом, у період з вересня 1989 року по червень 1993 року позивач працював за кордоном у відрядженні - Республіка Ангола і отримував зарплату по контракту.

Факт перебування позивача у закордонному відрядженні у вказаний період стверджується також архівними довідками Федеральної казенної установи "Російський державний архів економіки" від 01.06.2020 № 2569-с, Міністерства економічного розвитку Російської Федерації від 03.06.2020 № А3-136.

Отже, суд не погодився з твердженнями відповідача про відсутність підстав для зарахування до пенсії позивача заробітної плати за роботу за кордоном у відрядженні із заробітку, отриманого в іноземній валюті, або із заробітку, виплаченого в інвалютних карбованцях, оскільки листом Зовнішторгбанку СРСР від 12.12.2017 № 34314/ВА02ДО підтверджується, що балансова оцінка так званого інвалютного рубля до рубля складає 1:1.

Таким чином, інвалютні карбованці є штучною, умовною одиницею, що використовувалась в СРСР для безготівкових, зовнішньоекономічних розрахунків, і не підпадають під поняття іноземна валюта, тому посилання пенсійного фонду на відсутність підстав враховувати при визначенні розміру пенсії позивачу суми заробітної плати згідно з наданими позивачем довідками за час його роботи за кордоном є необґрунтованими».

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 у справі № 440/9585/21 ГУ ПФУ в Полтавській області повторно розглянуло заяву від 16.06.2021 про перерахунок пенсії та 14.06.2023 прийняло рішення № 08, яким відмовило позивачу в проведенні перерахунку.

Не погодившись із зазначеним рішенням пенсійного органу, 19.09.2023 ОСОБА_1 подав до суду заяву про визнання протиправним рішення, вчиненого суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 440/9585/21.

Окремою ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, вчиненого суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 440/9585/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено; визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 08 від 14.06.2023, прийняте на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 у справі № 440/9585/21.

23.11.2023 до суду надійшла інформація про виконання судового рішення (у порядку статей 249, 383 КАС), зі змісту якої вбачається, що враховуючи обсяг зобов`язань, покладених рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 у справі № 440/9585/21, ГУ ПФУ в Полтавській області повторно розглянуто заяву позивача від 16.06.2021 та прийняло рішення № 08 від 01.11.2023 про перерахунок пенсійної виплати.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 07.12.2023, виходив із того, що пенсійний орган, прийнявши рішення № 08 від 01.11.2023 про перерахунок пенсійної виплати, виконав наведені у резолютивній частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 зобов`язання, а тому не знайшов достатніх підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області усунути порушення прав позивача, допущені під час виконання вказаного рішення суду.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій зазначено: судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України визначено загальні та спеціальні способи судового контролю.

Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому статтями 287 та 382 Кодексу адміністративного судочинства України, а спеціальний - закріплений у статті 383 цього Кодексу.

Так, згідно з частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.07.2018 у справі № 235/7638/16-а.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Cуд ураховує, що відповідно до частини першої статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частин першої та шостої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Так, на виконання рішення суду у цій справі Полтавським окружним адміністративним судом 13.07.2023 виданий виконавчий лист № 440/9585/21.

Згідно з відомостями "Автоматизованої системи виконавчого провадження" виконавче провадження № 72628844 є завершеним.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи № 440/9585/21 суд надав оцінку рішенню відповідача від 18.06.2021 за № 164, яким відмовлено у перерахунку пенсії.

Пенсійний орган, прийнявши рішення № 08 від 01.11.2023 про перерахунок пенсійної виплати, виконав наведені у резолютивній частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 зобов`язання, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області усунути порушення прав позивача, допущені під час виконання вказаного рішення суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що звертаючись із заявою в цій справі про невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 у справі № 440/9585/21, позивач фактично не погоджується зі складовими пенсійної виплати за рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області № 08 від 01.11.2023.

Проте колегія суддів зазначає, що законність проведеного перерахунку пенсії позивача перевіряється судом у порядку позовного провадження і встановлюється рішенням суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що заява ОСОБА_1 від 07.12.2023 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії не підлягає задоволенню.

Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі № 440/9585/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 16.05.2024 року