Справа № 160/10084/24
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 травня 2024 рокуСправа № 160/10084/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Савченко А.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства економіки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

Позивач 18.04.2024р. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним тлумачення ст.6 Господарського кодексу України Міністерством економіки України і його бездіяльність щодо виконання Положення про Мінекономіку;

- зобов`язати відповідача розробити конкретний план реалізації впровадження роликоопор у виробництво так, як належить вчинити згідно з Положенням про Міністерство.

Ухвалою суду від 24.04.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду, шляхом подання до суду:

- доказів на яких грунтуються позовні вимоги, а саме: лист №3812-05/53351-09 від 01.09.2020р.

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин пропуску цього строку звернення.

13 травня 2024 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якому він просить поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду, у зв`язку з юридичною необізнаністю позивача, хворобою та воєнний стан. Також посилається на лист Мінекономіки №3811-06/13837-09 від 22.02.2024р.

Дослідивши надану позивачем заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, з позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що позивач, зокрема, не погоджується з діями відповідача щодо тлумачення ним ст.6 Господарського кодексу України при розгляді звернень позивача щодо конструкції роликоопор стрічкових конвеєрів та їх впровадження у виробництво та з відмовою відповідача у налагодженні виробництва розроблених позивачем роликоопор стрічкових конвеєрів.

Відповідно до листа №3812-05/53351-09 від 01.09.2020 р. позивачу було надано роз`яснення щодо запропонованої ним конструкції роликоопор стрічкового конвеєра з винесеними опорами підшипників. Також у цьому листі було надано роз`яснення щодо статті 6 Господарського кодексу України.

Тобто, оскаржувані дії відповідача пов`язані саме з листом від 01.09.2020р., тому саме після його отримання позивачем, почався перебіг строку на подання позову.

При цьому, посилання позивача на лист №3811-06/13837-09 від 22.02.2024 р., не змінює моменту коли позивач дізнався про порушення свого права.

Щодо посилань позивача на юридичну необізнаність та його хвороби, суд зазначає таке.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Однак позивачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його перебування на лікарняному.

Щодо посилання позивача на військовий стан, суд зазначає таке.

Розглядаючи вказані доводи позивача, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.10.2022 у справі № 280/10126/21, відповідно до якого питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У постанові від 25.08.2022 у справі №240/3771/21 Верховний Суд вказав, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Питання поновлення або наявності підстав для продовження відповідного процесуального строку вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у відповідній заяві.

Тобто, саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду, та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на заявника, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

Суд враховує, що введення воєнного стану може бути поважною причиною пропущення процесуального строку якщо це пов`язано не з загальними, а з конкретними причинами, що практично, а не теоретично, заважали вчасно виконати процесуальну дію. Натомість позивач таких доказів не надав, як і не довів, що між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану є безпосередній, прямий, причинний зв`язок.

Таким чином, лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку за відсутності відповідних обґрунтувань.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що позивачем не виконані вимоги ухвали суду від 24.04.2024 року про залишення позову без руху, а саме, щодо наведення причин пропуску строку звернення до суду, які є поважними.

Згідно з п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що в даному випадку наявні всі передбачені законом умови для застосування наслідків, передбачених п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із чим, позов слід повернути позивачеві.

Керуючись ст.ст. 169, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства економіки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Савченко