Справа № 202/5633/24
Суддя: Слюсар Л. П.
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/5633/24
Провадження № 2-а/202/70/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови від 22.04.2024 року № 0733 по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови від 22.04.2024 року № 0733 по справі про адміністративне правопорушення.

У позові позивач вказав, що він 18.07.2023 року вперше звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач) та з`ясовувалось про його несвоєчасність постановки на облік у відповідача, як внутрішньо переміщеної особи (ВПО), з огляду на встановлення такого статусу згідно з довідкою від 26.04.2022 № 1239- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Вказав, що був направлений до лікарів ВЛК за місцем знаходження відповідача. Однак, оскільки карткуобстеження було втрачено лікарями ВЛК, тому він не може надати її копію. У зв`язку з чим позивач повторно 10.08.2023 прибув до відповідача для проходження ВЛК. У картку було продубльовано відповідні записи лікарів із попередньої картки, та підписано головою і секретарем ВЛК висновок про непридатність позивача до військової служби із виключенням з військового обліку. Копія вказаної картки додається до позовної заяви, а її оригінал зберігається у відповідача.

За результатами засідання обласного ВЛК позивача було повідомлено про необхідність додаткового засвідчення захворювання в Дніпровському клінічному обласному онкологічному диспансері.

Тому, 14.08.2023 позивач втретє прибув до відповідача та йому було видано акт дослідження стану здоров`я, про що свідчить відповідний штамп Відповідача, на якому у графі «дата» співробітником відповідача було записано дату «14.08.2023».

Згодом, 11.09.2023, вже із актом дослідження стану здоров`я позивач з`явився до ВЛК за місцезнаходженням та згідно нової картки позивача повторно було визнано непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку.

Крім того, на підтвердження першого звернення до відповідача саме 18.07.2023 позивачем додається виданий ними акт дослідження стану здоров`я, зареєстрований Відповідачем 18.07.2023 за вих. № 11, про що вказано на фірмовій відмітці з реквізитами Відповідача. Копія акту додається, а оригінал зберігається у відповідача.

Після проходження ВЛК 11.09.2023 співробітником відповідача позивачу було повідомлено, що його повідомлять про дату і час, коли йому потрібно буде з`явитися до Відповідача для отримання військово-облікового документа.

Втім, тривалий час позивачу не телефонували і не запрошували до відповідача, у зв`язку з чим позивач сам 17.04.2024 року звернувся до відповідача. Йому було повідомлено, що про нього вони нічого знають; та про те, що відсутні відомості про проходження позивачем ВЛК та необхідність прибуття 24.04.2024 року.

24.04.2024 року позивач звернувся до відповідача та йому було видано постанову від 22.04.2024 № 0733 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП, якою відносно нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Вказав, що ним було повідомлено про незгоду із постановою; що строки накладення адміністративного стягнення, визначені ст. 38 КУпАП, сплинули, а тому підстав для його накладення немає. Також зажадав складення протоколу. На що йому було повідомлено, що строки накладення адміністративного стягнення можна поновити.

На його вимогу було складено протокол про адміністративне правопорушення від 24.04.2024. У протоколі зазначено, що начебто позивач звернувся до відповідача вперше 24.04.2024 з метою уточнення військово-обліковим даних, за результатами яких було встановлено, що ним було пропущено 7-денний строк для уточнення таких даних при зміні місця проживання; додатково відповідач послався на довідку ВПО.

Позивач вважає, що протокол та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не відповідає дійсності; у постанові безпідставно вказується, що, начебто, позивач вперше з`явився 24.04.2024 року з метою уточнення військово-облікових даних. Позивачем в протоколі від 24.04.2024 року зазначено, що обставини, викладені у протоколі, не відповідають фактичним обставинам та з огляду на положення ст.38 КУпАП підстав для накладання адміністративного стягнення не має та обставини, які викладені в протоколі , не відповідають положенням ст.256 КУпАП.

З наведених підстав, позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22 квітня 2024 року № 0733. Судові витрати покласти на відповідача, стягнувши з ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений за звернення до суду судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Ухвалою судді від 02 травня 2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду у порядку, встановленому для розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву та просив суд позов задовольнити. Вказав, що протокол №0733 про адміністративне правопорушення, на його вимогу був складений 24 квітня 2024 року, а постанова №0733 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210 КУпАП постановлена 22 квітня 2024 року, тобто до складання адміністративного протоколу.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи неодноразово повідомлялись належним чином під розписку. Заяв про розгляд справи за його відсутності чи оголошення перерви до суду не надіслав, письмовий відзив на позов не направив.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до довідки від 26.04.2022 року № 1239- позивача ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії Акту №3 дослідження стану здоров`я від 18.07.2023 року позивач ОСОБА_1 проходив обстеження стану здоров`я за направлення районного ТЦК.

10.08.2023 року ОСОБА_1 проходив обстеження та медичний огляд на придатність до військової служби за направлення ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до копії Акту дослідження стану здоров`я від 24 серпня 2023 року ОСОБА_1 за направленням районного ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЛК) перебував на обстеженні.

24.04.2024 року начальником відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 складено Протокол №0733 про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , який ним отримано 24.04.2024 року.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 за №0733 від 22.04.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Відповідно до зазначеної постанови, під час розгляду протоколу від 24.04.2024 року №0733, за сукупністю матеріалів встановлено, що 24.04.2024 року військовозобов`язаний запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , де в ході перевірки його військово-облікових документів, встановлено, що останній, відповідно до довідки від 26.04.2022 року №1239- служби соціального захисту населення взятий на облік як внутрішньопереміщена особа та має визначене місце проживання, та фактично постійно проживає за адресою, яка належить до території обслуговування ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зважаючи на викладене, військовозобов`язаний запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прибувши до нового місця проживання, особисто в 7-денний термін не прибув до відповідного РТЦК та СП, який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік, тим самим не перебував на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідному РТЦК та СП, чим порушив, п.п.1, п.п.7 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМ України №1487 від 30.12.2022 року та вимоги ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військовозобов`язаний запасу ОСОБА_1 порушив правила військового обліку в особливий період, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП.

Вищевказану постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 210 КУпАП, позивач вважає незаконною.

Суд ураховує, що відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Так, спірні правовідносини між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про оборону України», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Кодексом України про адміністративні правопорушення, «Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМ України від 30 грудня 2022 року №1487 .

Так, як слідує зі змісту вимог ч.ч.1,2,3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Так, відповідно до ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» , призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що, згідно із ч.7 ст.1 вказаного Закону №2232-ХІІ, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

У відповідності до положень ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку

Зокрема, згідно з частиною 2 ст.210 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Тобто за змістом статті 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення.

Разом із тим, у теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності.

При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

В контексті правопорушення, передбаченого 210 КУпАП, поведінка особи (в даному випадку - позивача) набуває протиправного характеру після виявлення 18.07.2023 року правопорушення, а саме звернення позивача вперше до ІНФОРМАЦІЯ_5 про постановлення на облік.

Отже, в даному випадку вчинення позивачем правопорушення мало триваючий характер, а тому строки притягнення його до адміністративної відповідальності необхідно обчислювати саме з моменту виявлення правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, було виявлено відповідачем 18.07.2023 року, однак протокол про адміністративне правопорушення складений не був.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 тричі звертався до відповідача 18.07.2023, 10.08.2023, 11.09.2023 року, однак відповідачем зафіксовано лише 24.04.2024 року, тобто після спливу строку притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того, як вбачається з постанови №0733 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210 КУпАП від 22 квітня 2024 року, протокол про адміністративне правопорушення №0733 складено 24 квітня 2024 року, тобто оскаржувана постанова винесена за два дні до складання протоколу. Постанова винесена без урахування фактичних обставин, ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, передбачені статтею 268 КУпАП, та не повідомлено про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Тому суд доходить до висновку, що у відповідача формально були підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Водночас суд вважає, що відповідачем було пропущено строк притягнення до адміністративної відповідальності та порушено процедуру процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка визначена ст. 279 КУпАП, під час винесення постанови були порушені норми діючого законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

Суд зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС).

У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17 зазначено, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Виходячи із вищевикладеного, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд, суд дійшов висновку про пропуск строку притягнення до адміністративної відповідальності та недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена Законом, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за оскарження постанови у 1211 грн.20 коп.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань саме ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн.20 грн.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст.210, 222, 251, 256, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 159, 241, 242, 244-246, 250, 262 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови від 22.04.2024 року № 0733 по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 квітня 2024 року № 0733 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210 КУпАП.

Провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 210 КУпАП закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом 10-ти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.П. Слюсар