Справа № 580/2024/24
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2024/24 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 05.02.2024, винесену начальником Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзовським О.О.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова відповідача є протиправною.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Умані Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 66290734 із виконання наказу Господарського суду Черкаської області № 925/889/20 від 19.07.2021 про виселення ФОП ОСОБА_1 із належного на праві власності ТОВ "Ресторан "Умань" нежитлового приміщення, магазину загальною площею 88,9 кв. м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаному виконавчому провадженні державний виконавець виніс постанову № 66290734 від 23.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 12 000 грн на користь держави.

Надалі, 01.09.2021 виконавче провадження № 66290734 закінчене згідно пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

Державний виконавець 06.09.2021 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 66707458 із виконання постанови Відділу ДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУ МЮ(м.Київ) № 66290734 від 23.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 12 000 грн.

Надалі, 29.11.2022 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 66707458 відповідно до пункту 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із скасуванням рішення Господарського суду Черкаської області № 925/889/20 від 07.10.2020.

Наведених фактів учасниками справи не заперечується.

У подальшому, ОСОБА_1 22.01.2024 звернувся із заявою про повернення коштів.

За наслідками розгляду заяви позивача, начальник Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень здійснив перевірку виконавчого провадження № 66707458 з примусового виконання постанови Відділу ДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м.Київ) № 66290734 від 23.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 12000,00 грн та прийняв постанову від 05.02.2024, якою скасовано постанову старшого державного виконавця Щербак О.І. про закінчення виконавчого провадження № 66707458 від 29.11.2022 на підставі пункту 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що начальник відділу, під час прийняття спірної постанови, діяв у відповідності до наданих повноважень.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пунктів 1, 2, 7, 9 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5; далі - Інструкція) перевірити законність виконавчого провадження мають право: начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова .

Посадова особа органу державної виконавчої служби, яка здійснювала перевірку виконавчого провадження і виявила порушення вимог законодавства, зобов`язана забезпечити безпосередній контроль за цим виконавчим провадженням до повного усунення виявлених порушень.

Згідно абзацу другого частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що начальник відділу державної виконавчої служби вправі із власної ініціативи перевірити законність виконавчого провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі, та у разі невідповідності вимогам закону рішень державного виконавця, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у такому виконавчому провадженні державним виконавцем.

Таким чином, покликання скаржника на відсутність у начальника відділу державної виконавчої служби повноважень з прийняття оскаржуваної постанови є безпідставними.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, закінчення виконавчого провадження із цієї підстави можливе у зв`язку із: (1) скасуванням або визнанням нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ; (2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Так, постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 66290734 від 23.08.2021, яка є виконавчим документом у спірному виконавчому провадженні № 66707458, не видавалася на підставі будь-якого рішення. Натомість її видано на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення виконавчого збору, вона є самостійним виконавчим документом, який не потребує попереднього ухвалення будь-яких додаткових рішень (навідміну від виконавчих листів, судових наказів, які видаються на виконання ухвалених судових рішень).

Зважаючи на викладене, скасування рішення, виконання якого здійснювалося у виконавчому провадженні, у якому було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, не створює підставу для закінчення іншого виконавчого провадження, у якому виконується така постанова про стягнення виконавчого збору.

Таким чином застосування першої умови закінчення виконавчого провадження за пунктом 6 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у даному випадку було безпідставним.

Щодо другої умови, то оскільки постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 66290734 від 23.08.2021, яка є виконавчим документом у спірному виконавчому провадженні № 66707458, не визнана судом такою, що не підлягає виконанню, то друга умова також не є застосовною.

Таким чином, відповідач прийняв правильне рішення про скасування постанови про закінчення спірного виконавчого провадження, оскільки у державного виконавця не було правових підстав для її прийняття.

Посилання скаржника на недотримання форми та порядку формування оскаржуваної постанови вимогам Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5, а також Інструкції колегія суддів відхиляє. На переконання колегії суддів, недотримання зовнішньої форми оскаржуваного рішення, є формальним порушенням, яке не може превалювати над правомірністю його суті. Відсутність же певних реквізитів (назви постанови, строку і порядку оскарження), жодним чином не впливає на її розуміння та не позбавляє позивача права її оскарження.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова