Справа № 160/31217/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2024 року м. Дніпросправа № 160/31217/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Ясенової Т.І., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 року в адміністративній справі №160/31217/23 (головуючий суддя першої інстанції Олійник В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила:

- визнати протиправним рішення Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що викладене у листі від 31.10.2023 року за №43724/14.5-25;

- визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), яка проявилась у непроведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати середньої заробітної плати з урахуванням винагороди державного виконавця за період з 21.10.2010 року по 31.03.2020 року з урахуванням компенсації частини втрати доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2001 року №159;

- зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 середньої заробітної плати з урахуванням винагороди державного виконавця за період з 21.10.2010 року по 31.03.2020 року з урахуванням компенсації частини втрати доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку № 159, за виключенням сум, що вже були нараховані та отримані;

- стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху та ухвалено:

Встановити позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з моменту отримання даної ухвали.

Для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 необхідно було надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом з зазначенням обставин та наданням належних доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.

07.12.2023 року на електронну адресу суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява вх.№15062/23-ел, в якій позивач просив:

- прийняти до розгляду заяву, приєднавши її до матеріалів справи;

- визнати поважною причину пропуску звернення до суду;

- поновити строк звернення до суду з позовною заявою.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначила, що Законом України від 01.07.2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022 року, внесено зміни у частину другу статті 233 Кодексу Законів про працю України, яку викладено в наступній редакції: «Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та повернуто позивачу позовну заяву (а.с.23-28).

Не погодившись з ухвалою суду позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у спірних правовідносинах строк відліку на звернення до адміністративного суду ще не розпочався, бо дата коли позивачу стало відомо про порушенні його права це день звільнення 31.08.2023 року, натомість відповідач відмову у поновлені порушених прав позивача отримав 31.10.2023 року. Враховуючи викладене, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку помилково дійшов невірного висновку, що початком відліку строку для звернення до суду була дата 01.07.2023 року та не врахував дату припинення позивачем трудових відносин з відповідачем саме 31.08.2023 року, тому адміністративний суд не правильно застосував норми трудового законодавства.

Відповідач подав відзив на скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Судом апеляційної інстанції справа розглянута в порядку статті 312 КАС України.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Повертаючи адміністративний позов позивачу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду першої інстанції від 04.12.2023 року щодо надання заяви про продовження процесуального строку, оскільки причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, наведені в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, є неповажними. Про неповажність причин пропуску строку, за висновками суду першої інстанції, свідчить те, що 31 серпня 2023 року на підставі наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.08.2023р. №6256-к відповідно до частини першої статті 86 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням, але повного та своєчасного розрахунку не було здійснено.

З метою позасудового врегулювання спору ОСОБА_1 17 жовтня 2023 року звернулася до відповідача з відповідною заявою, на що листом від 31.10.2023 року №43724/14.5-25 отримала відмову, що в кінцевому рахунку призвело до звернення до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022р.) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

19.07.2022р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини перша та друга ст.233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1).

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022р. КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 18 жовтня 2023 року звернулася до відповідача з заявою щодо здійснення перерахунку середньої заробітної плати з урахуванням винагороди державного виконавця, на що листом відповідача від 31.10.2023 року №43724/14.5-25 отримала відмову.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Таким чином, винагорода державного виконавця є складовою його заробітної плати.

До суду позивач звернулася 22.11.2023р. про що свідчить поштовий штемпель (а.с.14).

Таким чином судом першої інстанції передчасно зроблено висновок щодо порушення позивачем строку звернення з цим позовом до суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року в адміністративній справі №160/31217/23 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2022 року в адміністративній справі №160/31217/23 скасувати.

Справу направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Т.І. Ясенова

суддя І.В. Юрко