Справа № 240/3891/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3891/23

Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

14 травня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П.

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Жмуцького М.В.

представника відповідача: Подибайло В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Житомирської митниці на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення № UA101000/2022/000176/1 від 06.12.2022 р. про коригування митної вартості товарів, винесене Житомирською митницею.

В обґрунтування позовні вимог зазначила, що уповноваженою особою подано до Житомирської митниці Держмитслужби митну декларацію для митного оформлення імпорту автомобіля бувшого у використанні марки Nissan, модель E-NV200, номер кузова - НОМЕР_1 вартістю 9500 євро. Як зазначив позивач, окрім інших документів ним було надано договір купівлі-продажу, митну декларацію країни відправлення, довідку про транспортні витрати. Відповідачем було повідомлено декларанту про необхідність надання додаткових документів, на що позивач додав звіт №06/12/2022-1. Однак відповідач прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів. В результаті відповідачем протиправно, на думку позивача, винесено рішення про коригування митної вартості, яким було визначено іншу загальну вартість товару 18000 євро, що відповідно призвело до збільшення сум сплачених митних платежів. При цьому, жодних доказів щодо наявності у поданих декларантом документах певних розбіжностей, наявних ознак підробки або відсутності всіх відомостей відповідач не надав. Відмітив, що всупереч вимогам Митного кодексу України в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що таке рішення зумовлено саме не підтвердженням митної вартості товару та ненаданням додаткових документів. Натомість, позивачем для митного оформлення імпортованого товару надано документи, що передбачені ч.2 ст.53 МКУ. Тому, вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.12.2022 до відділу митного оформлення "Оліївка" митного поста "Житомир-центральний" з метою імпорту товару «вантажний автомобіль марки Nissan, модель E-NV200, потужність електродвигуна - 80 кВт, ємність акумулятора - 40 кВт/год, календарний рік виготовлення-2020, авто має пошкодження аварійного характеру», що ввозився на адресу ОСОБА_1 , подано митну декларацію № UА101020/2022/044489.

Митна вартість заявлена декларантом за основним методом на рівні 9700 EUR за одиницю (ціна товару + транспортні витрати).

Разом з митною декларацією декларантом подано такі документи:

- рахунок-фактуру (інвойс) від 29.11.2022 № 23397;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 15.09.2021 № НОМЕР_2 ;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару № б/н від 05.12.2022;

- копію митної декларації країни відправлення №22DЕ35Е0 від 30.11.2022;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, Львівської митниці №UА209100/2022/004493 від 03.12.2021,

- довіреність на придбання автомобіля від 25.11.2022.

На вимогу митного органу декларантом для підтвердження митної вартості додатково надано звіт №06/12/2022-1 експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 06.12.2022 , складений ФОП ОСОБА_2 .

06.12.2022 Житомирською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA101000/2022/000176/1.

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи, в своїй сукупності, не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Частиною 1 статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до пунктів 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення-виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль-сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

У частині 2 статті 52 МК України зазначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною першою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено,-банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування,-страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, законодавцем передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

За вимогами частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно частин 1-3 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодекс.

Положеннями частин 1-3 статті 58 Митного кодексу України унормовано, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

За приписами частин 4-6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митний орган має право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Разом з тим, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Із матеріалів справи слідує, що декларантом при митному оформленні товару (легковий автомобіль), до митної декларації було подано лише рахунок-фактуру, контракт (договір) взагалі відсутній та не укладався. Проте суд першої інстанції вказує, що до митного оформлення подано рахунок-фактуру та договір купівлі-продажу. Також судом не надано належної оцінки щодо підтвердження транспортних витрат, які є складовою митної вартості.

Відповідно до положень частини 4 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч.5 ст.58 Митного кодексу України). Так, положеннями частини десятої ст.58 Митного кодексу України визначено витрати понесені покупцем (складові митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. До таких витрат, відноситься, в т.ч. витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Тобто, виходячи з обставин справи (ввезення товару) повинні бути підтверджені складові митної вартості: - ціна товару, - витрати на транспортування.

Щодо підтвердження ціни товару. Фактично до митного оформлення надано рахунок продавця - AutoForum HeidenHeim (Heiden Heim) від 29.11.2022, в якому зазначено його назву рахунок НОМЕР_3 договір купівлі продажу №23397. В зазначеному рахунку визначено загальну суму 9500 ЄВРО (gesamt netto). Додатково вказано плюс 1000 ЄВРО застава ПДВ (zzgt 1000- Sicherheitskaution(MwSt.). Це може свідчити, що в кінцеву ціну включено додатково 1000 ЄВРО. Тобто, яким чином визначити ціну товару: чи це 9500 ЄВРО чи це можливо 10500 ЄВРО, невідомо. Водночас вказаний рахунок + договір не може бути визнаний договором, так як не підписаний покупцем (підпис покупця відсутній). Фактично такий документ можна розглядати як оферту.

Водночас документів в підтвердження саме такої ціни до митного оформлення не надано. Будь-яких платіжних документів про оплату транспортного засобу чи погодження покупцем з такою ціною (акцепт) декларантом не надано. Відповідно до ст.31 Закону України "Про міжнародне приватне право" зовнішньоекономічний договір, якщо хоча б однією стороною є громадянин України або юридична особа України, укладається у формі, передбаченій законом, незалежно від місця його укладення, якщо інше не встановлено міжнародним договором України. В даному випадку підтверджено волевиявлення однієї сторони продавця. Тобто, митну вартість автомобіля в такому випадку не можна вважати підтвердженою. Договір є укладеним у момент передання відповідного майна або вчинення певної дії. В нашому випадку можна дійти висновку, що сторони дійшли згоди щодо купівлі-продажу, оскільки автомобіль доставлено на митну територію України, проте на яких умовах достовірно не встановлено. У рахунку-фактурі + договір, як зазначено в ньому, наявний лише підпис продавця, підпис покупця ( ОСОБА_1 чи уповноважених нею одного з чотирьох представників) відсутній. Документи, що підтверджують оплату товару і в якому розмірі - відсутні, до митної декларації не надавались.

Згідно із приписами частини другої ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів якщо рахунок сплачено, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Будь-яких банківських документів тощо декларантом надано не було. Документів, що б підтверджували погодження покупця з ціною продавця чи відстрочення сплати коштів також не надано.

Що стосується транспортних витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Для підтвердження транспортних витрат надано довідку від ОСОБА_1 , що витрати до кордону України становлять 200 ЄВРО. Документ сформований в системі «Електронний суд» 20.03.2024 5 Фактично ОСОБА_1 є заінтересованою особою, будь-яких доказів щодо оплати саме 200 ЄВРО за перевезення автомобіля на лафеті не надала. У довідці зазначено, що такі витрати складають 200 ЄВРО.

Проте не зазначено з якого місця транспортувався даний автомобіль (місто, країна тощо), що позбавляє митний орган можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування товару, у тому числі з урахуванням того, що він не транспортувався власним ходом і перевозився іншою особою.

Даний автомобіль було придбано за довіреністю від 25.11.2022 ОСОБА_3 та транспортовано ним разом ще з одним автомобілем до пункту пропуску на кордоні України "Угринів" (зона діяльності Львівської митниці) на транспортному засобі НОМЕР_4 з причепом НОМЕР_5 (графа 21 митної декларації), що підтверджується даними з Автоматизованої системи митного оформлення щодо доставки автомобіля. Проте довідка про витрати по доставці з урахуванням всіх витрат ОСОБА_3 , яка повинна включати як витрати на пальне, так і винагороду водію, надана не була. Надані додатково декларантом документи для підтвердження митної вартості не могли підтвердити таку вартість, оскільки не були належними доказами щодо цього.

Копія митної декларації країни відправлення №22DE35E0 від 30.11.2022 не могла бути використана для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки не містила цінової інформації про товар. Тим більше, що відповідно до рахунку-фактури продавцем товару є AutoForum HeidenHeim (HeidenHeim), водночас в експортній декларації країни відправлення відправником товару є HUMMEL ASTRID (Гелденгайм) (графа 2 МД), в графі 14 зазначено також цю компанію та вказано, що остання діє за дорученням ZLZ ZOLL LOGISTIK ZENTRALE GENTNER (Гайденгайм-ан-дер-Бренц), що взагалі не пов`язує цих осіб з продавцем товару. При цьому, жодних даних про продавця AutoForum HeidenHeim (HeidenHeim) не зазначено.

Щодо висновку - Звіт №06/12/2022-1 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 06.12.2022 (далі Висновок) , який було надано в підтвердження митної вартості, не міг бути використаний як документ, що підтверджує митну вартість товару, оскільки складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159), про що вказано у спірному рішенні.

Крім того, такий висновок викликає сумнів щодо його достовірності, враховуючи, що останній виданим самим агентом з митного оформлення товару ОСОБА_2 , який є заінтересованою особою у митному оформленні товару (транспортного засобу), оскільки ним укладено платний договір з позивачем ОСОБА_1 про декларування товару в митному режимі "Імпорт" для вільного використання, про що свідчать дані гр.54 митної декларації ( ОСОБА_2 ).

Що стосується твердження суду, що Житомирською митницею при прийнятті рішення про коригування митної вартості імпортованого автомобіля взагалі не наведено обґрунтувань щодо визначення митної вартості останнього саме в розмірі 16900 євро та які складові вплинули на формування саме такої вартості, колегія суддів зазначає наступне.

У рішенні про коригування митної вартості зазначено, що методи 2а і 2б не могли бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч.3 ст.64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару за МД: від 24.11.2022 № UA204020/2022/031071 (22UA71U4) - "вантажний електричний автомобіль, марка "NISSAN", модель "E-NV200", ємність електричного бат кВт/год. - 40, потужність двигуна, кВт - 80, вантажопідйомність - 0,533т, маса у разі максимального завантаження - 2,240 т, тип кузова-фургон, календарний рік виготовлення 2020. Автомобіль пошкоджено: пошкоджений бампер передній, капот, радіатор, ліве та праве крило, лобове скло, пошкоджено панель-телевізор, спрацьовані дві подушки безпеки.» і складає 16900,00 євро за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Вказані дії відповідають приписам частини другої ст.64 Митного кодексу України про те, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. Згідно з характеристиками транспортних засобів що порівнювалися співпадають як марка, модель, тип двигуна, ємність електричного двигуна та його потужність, маса у разі максимального завантаження, календарний рік виготовлення тощо. В даному випадку підстави для коригування відсутні, так як увозилися товари на однакових умовах, по кількості, є б/в тощо. Така інформація надавалася декларанту при проведенні консультації. Також при коригуванні митної вартості враховано, що автомобіль пошкоджено: пошкоджений бампер передній, капот, радіатор, ліве та праве крило, лобове скло, пошкоджено панель-телевізор, спрацьовані дві подушки безпеки».

Водночас як передбачають приписи ст.64 М К України митна вартість оцінюваних товарів за резервним методом визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Тобто, характеристики товару тощо не повинні бути ідентичними, так як в такому випадку застосовується метод щодо ідентичних товарів, як і не повинні мати спільні характеристики подібних (аналогічних) товарів, як це передбачено для методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Отже резервний метод поєднує в собі основи попередніх методів, проте використовується із передбаченими для нього застереженнями.

Відповідно митниця, застосовуючи норми ст.ст.58-64 Митного кодексу України, послідовно перейшла до визначення митної вартості транспортного засобу за резервним методом, про що зазначено у спірному рішенні про коригування митної вартості. Митницею також зазначена причина переходу від одного другорядного методу до іншого митницею зазначена це є відсутність інформації про вартісні характеристики таких товарів. Ніяким підзаконним актом не вимагається зазначати інше в такому випадку. Для цього також проводяться консультації з декларантом. З метою обґрунтування методу визначення митної вартості такі консультації були проведені, що підтверджується матеріалами справи, проте декларант належних документів для цього не надав.

Запис у рішенні про відсутність інформації про вартісні операції саме і свідчить про підставу переходу від одного методу до послідуючого. У спірному рішенні також наведено характеристики товару, який взято за джерело для визначення митної вартості товару. Проте ці доводи судом не були взяті до уваги.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі повністю спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Житомирської митниці задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 травня 2024 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.