Справа № 464/2403/24
Суддя: Сабара Л. В.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/2403/24
пр.№ 2-а/464/34/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання Андрушко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 1756450 від 27.03.2024,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, поданим представником ОСОБА_2 , до відповідачів Управління патрульної поліції у Львівській області, Департаменту патрульної поліції України, в якій просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА №1756978 від 27.03.2024 про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1756450 від 27.03.2024 ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Проте, позивач вважає таку постанову незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства. Зазначає, що жодних порушень 27.03.2024 не вчиняв, а до оскаржуваної постанови не долучено жодного доказу, який би свідчив про вчинення ним порушень Правил дорожнього руху, зокрема таких, що б вказували на те, що відстань транспортного засобу та посадкового майданчику є меншою за 30 м. Крім того, позивач здійснює надання послуг з перевезення пасажирів (таксі), що підтверджується відповідною ліцензією, а в момент зупинки його працівниками поліції, він зупинив транспортний засіб в зоні дії знаку 3.34 (зупинка заборонена), відповідно до якої забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу), саме для висадки пасажирів. Зважаючи на викладене, вважає, що постанова підлягає скасуванню, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності без наявності в його діях ознак адміністративного правопорушення. Крім того вказує, що з метою підготовки позовної заяви та належного захисту його прав, скористався правовою допомогою, уклавши відповідний договір з адвокатом Яцишиним А.В., а тому просить стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

13.05.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, відповідно до якого заперечують щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Зазначає, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «зупинку заборонено». Разом з тим, поліцейським було встановлено, що ОСОБА_1 має дозвіл на внутрішні перевезення пасажирів на таксі, а тому в частині порушення вимог дорожнього знаку 3.34, оскільки останній діяв в правовому полі, у провину йому не ставилось. Разом з тим, поліцейським виявлено факт іншого порушення, а саме п. 15.9Е Правил дорожнього руху, за що позивача притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки останній здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від дорожнього знаку зупинки маршрутних транспортних засобів з обох боків, що підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського. Крім того вказує, що постанова про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, не передбачає внесення відомостей щодо доказів вчинення правопорушення. З огляду на вищевикладене, відповідач стверджує про законність винесеної постанови, у зв`язку із чим вважає, що вимога про скасування такої не підлягає задоволенню. Крім того, заперечують щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн., так як справа є справою незначної складності, а також позивачем не надано опису детальних робіт (наданих послуг) адвокатом, а тому заявлений розмір витрат не підлягає стягненню.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 09.04.2024 позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та витребувано у позивача оригінали письмових доказів.

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав, та пояснив, що дійсно 27.03.2024 керував автомобілем VOLKSWAGEN GOLF НОМЕР_1 , котрий йому належить на праві власності, близько 11.05 год здійснив зупинку для висадки пасажира, так як є водієм таксі на проспекті Свободи, 5. Переконаний, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч.1 ст. 122 КУпАП, оскільки, він є водієм таксі, та має право здійснювати зупинку в межах дії знаку «зупинку заборонено», смуги для руху громадського транспорту, для висадки пасажирів. Крім того, до постанови не долучено доказів, що зупинку було здійснено на відстані менше 30 м. до зупинки громадського транспорту. При цьому, не міг вказати на якій відстані він зупиняв автомобіль, оскільки він не міряв, і перед здійсненням зупинки не припускав приблизну відстань, хоча не заперечив, що це відбулося неподалік зупинки громадського транспорту. Переконаний, що працівники поліції діяли не законно, оскільки спершу вказали йому, що він зупинивши автомобіль перешкоджав належному руху, вподальшому звернули увагу на те, що він здійснив зупинку в межах дії дорожнього знаку «Зупинку заборонено» та на смузі руху для громадського тарнспорту, але після перевірки документів, що дають йому право на здійснення перевезення пасажирів таксі, зазначили що ним не дотримано відстані до зупинки громядського транспорту. Дій працівників поліції він не оскаржував.

Вподальшому подав заяву, просив, розгляд справи завершувати без його участі, щодо рішення покладається на розсуд суду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила здійснювати розгляд справи без участі сторони відповідача.

Враховуючи подене позивачем клопотання, при дослідженні доказів фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 1756450 від 27.03.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він будучи водієм здійснив зупинку ТЗ ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки тз, чим порушив п. 15.9е ПДР.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, серед іншого, за порушення інших правил дорожнього руху.

Так, згідно диспозиції ч.1 ст. 122 КУпАП водій притягується до адміністративної відповідальності, серед іншого, за порушення правил зупинки, стоянки.

З цього слідує, що диспозиція вказаної норми являється бланкетною, оскільки називає склад правопорушення, але для визначення його ознак відсилає до норм іншої галузі права або нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань) регулюються Законом України «Про дорожній рух».

Згідно ст. 14 цього Закону визначено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху, серед інших, належать водії. При цьому, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Окрім цього, статтею 41 вказаного Закону передбачено, що порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1.10 ПДР передбачено, що зупинкою є припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Так, п. 15.1 ПДР передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно п. 15.2 ПДР визначено, що за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка, чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Разом з тим, п. 15.9 е ПДР закріплено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

При досліджені доказів, судом встановлено наступне.

Згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 1756450 від 27.03.2024 поліцейським 1 взводу 1 роти 3 бат УПП у Львівській області Сушинським О.І. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., оскільки він будучи водієм у м.Львів, пр.Свободи5, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9е ПДР (а.с.6).

Згідно вказаної постанови вбачається, що працівник поліції встановив, що ОСОБА_1 є водієм, оскільки отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , та є власником транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF НОМЕР_1 котрим керував.

Як вбачається із свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3 від 19.07.2010 ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання (а.с.7)

Згідно копії Витягу № 65 від 12.02.2021 встановлено, що ОСОБА_1 має право на внутрішні перевезення пасажирів на таксі (а.с.8)

Згідно відеоматеріалів, що містяться на диску, встановлено, що працівниками поліції самостійно виявлено факт зупинки транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF ВС9820ОР у м.Львів, проспект Свободи, 5, водієм таксі ОСОБА_1 неподалік зупинки для маршрутних транспортних засобів, про свідчить відповідна дорожня обстановка із відповідними дорожніми знаками.

Будь-яких інших доказів, про те, що позивач 27.03.2024 не був водієм, не керував транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF ВС9820ОР у м.Львів, проспект Свободи, 5, що не здійснював зупинку на відстані ближче 30м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, позивач до позову не долучив, доводів з даного приводу у позові не навів.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву, про те, здійснення зупинки в межах дії дорожнього знаку «зупинка заборонена», смуги руху для громадського транспорту, та зупинка автомобіля ближче 30м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів не є тотожними поняттями з огляду на наступне.

Згідно п.33.3 ПДР "Зупинку заборонено", забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Пунктом 17.1 ПДР визначено, що на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

В той же час, п. 15.9 ПДР (е) передбачено, що зупинка забороняється ближче 30м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Також, згідно з п. 2.15 ПДР водій таксі має право рухатися на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8 5.8 "Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів" або 5.11 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів"; здійснювати посадку та висадку пасажирів у межах смуги для маршрутних транспортних засобів, позначеної дорожнім знаком 5.8 5.8 "Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів" або 5.11 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів", з урахуванням положень пунктів 15.1 та 15.2 цих Правил.

Тобто, аналізуючи вказані вимоги, суд встановив, що такими визначено міру необхідної та дозволеної поведінки водіїв за певних обставин. Зокрема, п.п. 33.3, 17.1 заборонено зупинку транспортного засобу усім водіям окрім, таксі, тоді як, п.15.9 забороняє зупинку усім водіям, без будь-яких застережень.

При цьому, вказаними положеннями ПДР визначено різні умови при здійсненні зупинки, що є дорожньою обстановкою, а вчинені дії за таких умов, не охоплюються однією об`єктивною стороною правопорушення, оскільки закріплені окремими пунктами нормативно-правового акту.

Одночасно, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 не ставилося в провину порушення вимог п.33.3, вимоги дорожнього знаку 3.34, п.17.1 ПДР, у зв`язку із чим доводи позивача з даного приводу суд до уваги не бере.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що працівники поліції на місці не вимірювали відстань від зупиненого транспортного засобу до посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, то суд звертає увагу на те, що саме на водія як учасника дорожнього руху покладено обов`язок неухильно виконувати вимоги цих Правил (п.1.3), вимоги дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан, що є дорожньою обстановкою, які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом (п.1.10 ПДР).

З цього слідує, що водій, перед здійсненням зупинки, зобов`язаний самостійно оцінити дорожню обстановку та діяти на підставі та в порядку визначеному ПДР.

Зважаючи на доводи позивача надані в судовому засіданні, про те, він не звертав увагу на відстань до посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів перед зупинкою власного автомобіля, на переконання суду такі свідчать про його неуважність до дорожньої обстановки, та легковажне ставлення до імперативних вимог ПДР.

Одночасно, суд голослівними визнає доводи позивача, про те, що працівником поліції порушено вимоги чинного законодавства при встановленні фактичних обставин справи та до постанови не долучено жодних доказів, з огляду на наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 258 КУпАП передбачено випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Частиною 3 вказаної норми визначено також протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. Як вбачається із санкції ч.1 ст. 122 КУпАП, в даному випадку штраф може накладатися і стягуватися на місці вчинення правопорушення.

Разом з тим, ч.5 зазначеної статті передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, згідно п.2.14д ПДР- водій має право оскаржити дії поліцейського в разі порушення ним законодавства, а ст. 14 Закону України «Про дорожній рух", учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника відповідних підрозділів Національної поліції, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у разі порушення з його боку чинного законодавства.

Беручи до уваги, що на момент звернення з позовом до суду, позивач не надав доказів, що оскаржив дії поліцейського 1 взводу 1 роти 3 бат УПП у Львівській області ОСОБА_3 в частині порушення ним ч.5 ст. 258 КУпАП, зокрема не виконання обов`язку щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення, тому суд приходить до переконання, що твердження позивача про порушення працівником поліції законодавства, що регулює порядок винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення є необгрунтованим.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Беручи до уваги, що у справі про адміністративне правопорушення, в котрій оскаржується постанова, протокол працівником патрульної поліції не складався в силу ч.3 ст. 258 КУпАП, а тому докази не збиралися.

При цьому, суд зважає, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, на виконання вимог частини 2 статті 71 КАС України, надав докази, а саме матеріали відеофіксації, які підтверджують правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та якими спростовуються твердження позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, котрі судом визнаються належними і допустимими у розумінні статті 70 КАС України

Одночасно, згідно ч.4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов до переконання про достатність, належність та допустимість доказів для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, оскільки останній 27.03.2024 будучи водієм транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF НОМЕР_1 у м.Львів, проспект Свободи, 5, здійснив зупинку автомобіля на відстані ближче 30м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, а відтак позов не підлягає до задоволення.

Одночасно, заслуговує на увагу той факт, що представником позивача при подачі позову долучено копії документів, котрі не містили дати засвідчення та даних про учасника справи (ч.5 ст. 94 КАС України), що здійснив таке засвідчення, що стало однією із підстав залишення позову без руху.

В подальшому, при відкритті провадження, так як вищевказані недоліки не були усунутими, суд зобов`язав позивача надати оригінали доказів для огляду, однак така вимога суду залишилася без виконання.

Згідно ч. 6 ст. 94 КАС України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Зважаючи на те, що позивачем подано копію постанови, котра належним чином не засвідчена, оригіналу на вимогу суду не надано, однак, відповідач не заперечив факту винесення такої постанови, у зв`язку із чим суд вирішував спір на підставі наявних у справі документів з урахуванням ставлення позивача до обов`язків сторони, закріплених у КАС України та виконання вимог суду.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Згідно ч.ч.1 та 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких витрати на професійну правничу допомогу.

За умовами частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Беручи до уваги, що суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову, тому судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі ч.1 ст. 122 КУпАП, п. 15.9е ПДР України, ст. ст. 1, 14, 41 Закону України «Про дорожній рух», керуючись ст. ст. 9, 72-74, 77, 121, 242, 244-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

у задоволенні позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 1756450 від 27.03.2024 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча Сабара Л.В.