Справа № 340/10389/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2024 року м. Дніпросправа № 340/10389/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року в адміністративній справі №340/10389/23 (головуючий суддя І-ї інстанції - Пасічник Ю.П.) за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «МастерБрок» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.12.2023 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МастерБрок», в якому просив стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за 2022 рік у загальному розмірі 88861,61 грн..

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем порушено вимоги ст.ст.19,20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Розмір адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році становить 78513,58 грн., які відповідачем у добровільному порядку не сплачено. У зв`язку з порушенням термінів сплати адміністративно-господарських санкцій позивачем також нарахована пеня у розмірі 10348,03 грн..

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог, а у разі пропуску процесуальних строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Суд першої інстанції вказав, що відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину процесуального строку реалізовувати право на звернення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 року №875-XII (далі по тексту - Закон №875) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Положеннями статті 20 Закону №875 визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З тексту адміністративного позову та апеляційної скарги вбачається, що позивач просив суд стягнути з ТОВ «МастерБрок» адміністративно-господарські санкції та пеню за 2022 рік.

Позивачем зазначено, що вперше адміністративний позов було подано в межах процесуального строку, проте ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 року вказаний позов повернуто через несплату судового збору та лише у грудні 2023 року, після надходження необхідних коштів для сплати судового збору, скаржником подано адміністративний позов повторно.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 року вказану позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом та необхідністю подання належних доказів на підтвердження поважності пропуску такого строку.

21.02.2024 року, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху позивачем подано клопотання про поновлення строків звернення до суду, яке обґрунтовано тим, що Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю є територіальним органом неприбуткової бюджетної установи Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, фінансування видатків якого здійснюється відповідним територіальним органом Казначейства на підставі кошторисів цих відділень, затверджених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю, у межах загального кошторису відділень Фонду, затвердженого Мінсоцполітики.

У кошторисах передбачаються видатки відділень Фонду на судові витрати, а також на організаційно-технічне забезпечення діяльності Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю для здійснення контролю за надходженням сум санкцій та пені.

Оскільки позивач не має повноважень самостійно вносити зміни до кошторису, а відповідно до Розпису на 2023 рік за КПКВК 2507110 «Соціальний захист осіб з інвалідністю» п. 8 Судові витрати було відсутнє фінансування липень-грудень 2023 року, необхідні кошти надійшли лише 15 грудня 2023 року. Після сплати судового збору та отримання підтверджуючого документа (платіжної інструкції), позивач 20.12.2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Як зазначалось вище, частиною 4 статті 20 Закону №875 адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Тобто, в разі невиконання приписів ч. 4 ст. 20 «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», територіальні відділення Фонду соціального захисту інвалідів в період з 16 квітня до 16 липня відповідного року набувають право на звернення до суду з позовами про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечуються скаржником, у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році у відповідача виникло зобов`язання сплатити адміністративно-господарські санкції до 15 квітня 2023 року. Оскільки вказана сума відповідачем не сплачена добровільно, утворилася заборгованість у розмірі 88861,61 грн..

Апеляційний суд зазначає, що позивач мав право звернутися до суду з адміністративним позовом до 16.07.2023 року, оскільки з 16.04.2023 року виникли обставини, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог та почався відлік встановленого КАС України тримісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Разом з тим, позов подано до суду першої інстанції 20.12.2023 року, тобто з порушенням тримісячного строку, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.

Щодо клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду із наведенням підстав, що зумовили пропуск такого строку, колегія суддів вважає, що такі доводи є неприйнятними, з огляду на таке.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 року адміністративний позов Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю повернуто у зв`язку з несплатою судового збору.

Апеляційний суд зауважує, що повернення позовної заяви дійсно не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду, однак вказане звернення повинно відбуватись в межах встановленого КАС України строку. Невиконання вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви не надає позивачу права у будь-який необмежений час після спливу строку на звернення реалізовувати право на повторне звернення.

Неналежне виконання скаржником вимог Кодексу адміністративного судочинства України в частині порядку подання апеляційної скарги та відповідних документів до неї, не є безумовною підставою для поновлення такій особі строку для звернення до суду з адміністративним позовом.

Указ Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, на який посилається позивач, стосується лише введення воєнного стану в Україні, будь-яких змін щодо строків розгляду справ, інших процесуальних строків, пільг по сплаті судового збору, тощо, вказаний указ не містить, зміни в частині процесуальних строків та порядку сплати судового збору до КАС України не вносились.

Посилання скаржника в позовній заяві та в апеляційній скарзі на воєнний стан колегія суддів вважає безпідставним, оскільки не зазначено, яким саме чином введення на території України воєнного стану, який не припинено (не скасовано) на момент подання адміністративного позову, перешкоджало своєчасному виконанню вимог КАС України в частині сплати судового збору суб`єктом владних повноважень, який фінансується з державного бюджету.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

Це стосується і суб`єктів владних повноважень, які фінансується з Державного бюджету України, зокрема, в частині видатків на оплату судового збору, а тому держава повинна створити належні фінансові можливості і заздалегідь передбачити відповідні кошти на вказані цілі у кошторисах установ.

Пунктами 44, 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, закріплено, що штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року. До затвердження в установленому порядку кошторисів використання бюджетних коштів підставою для здійснення видатків бюджету є проекти зазначених кошторисів (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), засвідчені підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби. У разі коли бюджетний розпис на наступний рік не затверджено в установлений законодавством термін, в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), а під час складання кошторисів на наступний рік враховуються обсяги здійснених видатків.

Суб`єкт владних повноважень, який утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину процесуального строку реалізовувати право на звернення до суду.

Частиною четвертою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про залишення позову без розгляду.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись статтями 240, 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року в адміністративній справі №340/10389/23 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року в адміністративній справі №340/10389/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко