Справа № 500/2019/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2019/24

17 травня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування періоду роботи з 04.05.1981 по 01.05.1991 та періоду догляду за дитиною до трьох років з 15.01.1987 по 15.01.1991;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати період роботи з 04.05.1981 по 01.05.1991 та період догляду за дитиною до трьох років з 15.01.1987 по 15.01.1991 та здійснити з 19.02.2024 перерахунок пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.02.2024 позивачка звернулась до Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії. Рішенням №49 від 26.02.2024 позивачці призначено пенсію за віком, але не враховано трудовий стаж за період роботи в Бережанській меблевій фабриці з 04.05.1981 по 01.05.1991 та період догляду за дитиною до трьох років з 15.01.1987 по 15.01.1991.

Листом від 19.03.2024 Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомлено позивачку, про те що при призначенні пенсії їй не враховано трудовий стаж за період з 04.05.1981 по 01.05.1991 оскільки запис про прийняття на роботу містить виправлення в даті наказу, а запис про звільнення зроблений пізніше наказу, тому пропоновано надати підтверджуючі документи.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною щодо не зарахування спірного періоду до її страхового стажу, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 08.04.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.04.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

У встановлений строк відповідача відзиву не подав, як і будь яких клопотань.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив наступні обставини.

19.02.2024 позивачка звернулась до Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №49 від 26.02.2024 позивачці призначено пенсію за віком, однак як зазначає позивачка в позовній заяві, до трудового стажу не враховано період роботи Бережанській меблевій фабриці з 04.05.1981 по 01.05.1991 та період догляду за дитиною до трьох років з 15.01.1987 по 15.01.1991.

Позивачка звернулась Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про зарахування вказаного періоду до страхового стажу.

Листом від 19.03.2024 Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомлено позивачку, про те що їй виплачується пенсія за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при страховому стажі тривалістю 32 роки 02 місяці 09 днів. При обчисленні страхового стажу згідно записів трудової книжки не враховано період роботи з 04.05.1981 по 01.05.1991, оскільки запис про прийняття на роботу містить виправлення в даті наказу, а запис про звільнення зроблено пізніше дати наказу про звільнення. До стажу враховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 14.03.1985 по 13.03.1988.

Позивачка, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи в Бережанській меблевій фабриці з 04.05.1981 по 01.05.1991 та період догляду за дитиною до трьох років з 15.01.1987 по 15.01.1991, звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абзац перший частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац перший частини другої статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок (абзац перший частини третьої статті 24 Закону №1058-IV)

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України №637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 року, чинної на час внесення запису про прийняття/звільнення позивача з роботи, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переводу на іншу роботу чи звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження).

Згідно записів трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 01.08.1980 (арк.справи 7- зворот) за спірний період роботи встановлено, що 04.05.1981 позивачка прийнята на роботу в Бережанську меблеву фабрику в каркасне відділення укладчиком фризи (наказ №36 від 04.05.1981), 01.05.1991 позивачка звільнена з роботи по переведенню на Потуторський д/о завод (наказ №32 від 25.04.1991). Записи зроблені у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесений відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.

Суд зазначає, що посилання відповідача як на підставу для не зарахування стажу позивачці, а саме на те, що оскільки дата наказу про звільнення (25.04.1991) календарно не відповідає даті звільнення є на думку суду безпідставними, оскільки єдиним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, яка досліджувалась судом, та містить усі необхідні відомості про спірні періоди роботи позивачки.

Крім того, суд наголошує, що будь які неточності, або розбіжності при заповненні трудової книжки не несуть негативних наслідків для позивачки, зокрема, що стосується права на зарахування періодів роботи, оскільки відповідальність за заповнення трудової книжки лежить виключно на роботодавцеві.

При цьому аргументи відповідача про недоліки заповнення трудової книжки не є підставою для відмови у зарахуванні стажу, оскільки позивачка як працівник не несе відповідальності за правильність записів в трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може покладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в трудовій книжці.

Відповідальність за можливі помилки або виправлення у трудовій книжці, у тому числі якість записів та відбитків печаток не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Недотримання правил ведення трудової книжки, якщо є такі факти, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, відповідач не врахував статтю 62 Закону №1788, якою передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, завідомо безпідставно не зарахував період роботи позивачки в Бережанській меблевій фабриці з 04.05.1981 по 01.05.1991 до страхового стажу.

Стосовно позовних вимог про зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до трьох років з 15.01.1987 по 15.01.1991, суд виходить з наступного.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим 24.01.1987, підтверджено те, що позивачка є матір`ю ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , копія якого міститься в матеріалах справи (арк.справи 14).

В позовній заяві позивачка вказує, що відповідачем не взято в розрахунок її стажу догляд за дитиною до трьох років, з тих підстав, що у свідоцтві про народження відсутній штамп про отримання дитиною паспорту.

Так, відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом «ж» частини третьої статті 56 Закону № 1788 до стражу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Абзацами 1-3 пункту 11 Порядку № 637 визначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі:

свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);

документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Відтак для підтвердження страхового стажу непрацюючої матері законодавство не вимагає подання свідоцтва про народження дитини «з відміткою про видачу паспорту». До того ж пункт 11 Порядку № 637 чітко встановлює, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, крім документа про те, що мати не працювала, підтверджується свідоцтвом про народження дитини або паспортом, а у разі смерті дитини - свідоцтвом про смерть.

Наведене вище зумовлює висновок, що пенсійний орган відмовив позивачці у зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку без будь-якого правового підґрунтя.

Беручи до уваги, що предметом розгляду пенсійного органу були свідоцтво про народження дитини та трудова книжка позивача, які були надані разом з заявою про призначення пенсії, у відповідача не було підстав для незарахування позивачці до страхового стажу часу догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку.

В позовній заяві позивачка просить зарахувати період по догляду за дитиною до трьох років з 15.01.1987 по 15.01.1991, разом з тим судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження дочка позивачки ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже трьох річного віку вона досягла 15.01.1990.

Таким чином, позивачка має право на зарахування до страхового стажу період догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку з 15.01.1987 по 14.01.1990.

Як наслідок, позовні вимоги в частині зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу період по догляду за дитиною до трьох років підлягають задоволенню частково.

Таким чином, суд вважає за необхідне відновити порушені права позивачки шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати період роботи позивачки в Бережанській меблевій фабриці з 04.05.1981 по 01.05.1991 включаючи період по догляду за дитиною до трьох років з 15.01.1987 по 15.01.1990 до страхового стажу та здійснити з 19.02.2024 перерахунок пенсії.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У свою чергу частиною восьмою статті 139 КАС України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи в Бережанській меблевій фабриці з 04.05.1981 по 01.05.1991 включаючи період по догляду за дитиною до трьох років з 15.01.1987 по 15.01.1990 до страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи Бережанській меблевій фабриці з 04.05.1981 по 01.05.1991 включаючи період по догляду за дитиною до трьох років з 15.01.1987 по 15.01.1990 до страхового стажу та здійснити з 19.02.2024 перерахунок пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 17 травня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: с. Саранчуки, Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,47533 РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001 ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.