Справа № 404/1126/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2024 року м. Дніпросправа № 404/1126/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Щербака А.А., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2024 р. (суддя Мохонько В.В.) в адміністративній справі №404/1126/24 за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, поліцейського сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Олександрівка) відділення поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області сержанта поліції Дорофєєва Максима Олександровича, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2024 р. частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та скасовано постанову поліцейського сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Олександрівка) відділення поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області сержанта поліції Дорофєєва Максима Олександровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1321570 від 27.01.2024 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, оскільки порушення позивачем п.п.16.3 ПДР України, яке полягає у зупинці для надання переваги в русі із заїздом за світлофор, підтверджено відеозаписом подій, який був наданий суду першої інстанції на DVD-R, проте безпідставно не прийнятий судом в якості доказу.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.01.2024 о 14 год. 11 хв. поліцейським сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Олександрівка) відділення поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області сержант поліції ОСОБА_2 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1321570 від 27.01.2024, в якій зазначено, що позивач 27.01.2024 о 13 год. 58 хв., керуючи транспортним засобом Volkswagen ID. 4 Crozz, державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті автодоріг Київ Знам`янка та Олександрівка Миколаїв зупинився для надання переваги в русі заїхавши за світлофор, чим порушив п.п.16.3 ПДР України порушення водіями транспортного засобу дій у разі необхідності надання переваги в русі ТЗ.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірної постанови, оскільки "відповідачем по справі не було надано належних доказів в розумінні ст. 251 КУпАП на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, яке виразилось у порушенні п.16.3 ПДР України".

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Скаржник наполягає на тому, що порушення позивачем п.п.16.3 ПДР України підтверджено відеозаписом подій, який був наданий суду першої інстанції на DVD-R.

Суд першої інстанції відеозапис не прийняв в якості доказу, оскільки у спірній постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, а лише вказано, що до постанови додається «проводилась відеофіксація на службову бодікамеру 24».

Колегія суддів зазначає наступне.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, електронними доказами (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

За приписами частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити, у тому числі, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

У постанові від 24 січня 2019 р. у справі № 428/2769/17. Верховний Суд зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

Як вбачається зі змісту спірної постанови серії ЕНА № 1321570 від 27.01.2024, у графі "7" зазначено про наявність відеофіксації, яка здійснена на службову бодікамеру 24 (а.с.4).

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати фото- і відеотехніку, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Технічні прилади та технічні засоби поліція може закріплювати, у тому числі, на однострої.

Таким чином, закріплена на форменому одязі поліцейського (однострій) бодікамера є технічним пристроєм, на який здійснюється фіксація правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про незазначення у спірній постанові технічного пристрою спростовується змістом її графи 7, є таким, що не відповідає обставинам справи та свідчить про безпідставне виключення з кола доказів відеозапису подій, наданого відповідачами на DVD-R.

Щодо суті правопорушення.

Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 16.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р., відповідно до якого у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Скаржник стверджує, що позивач "заїхав за світлофор", що підтверджено відеозаписом.

Колегія суддів дослідила зазначений відеозапис, на якому в період часу з 13:11:43 до 13:12:01 (27.01.2024) зафіксований автомобіль позивача, що стояв на перехрещуваній дорозі на червоний сигнал світлофора. Ракурс відеозйомки, її тривалість у 18 секунд, не дозволяє дійти беззаперечного висновку, що автомобіль зупинився після проїзду світлофору і зупинився так, що водій (позивач) не бачив його сигнали.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 р. у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наданий відповідачами електронний доказ обставин подій не може бути покладений в основу для висновку про порушення позивачем п. 16.3 Правил дорожнього руху. Інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження правомірності спірної постанови відповідачами не надано.

Колегія суддів вважає правильним рішення суду першої інстанції про скасування, як протиправної, спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, проте не може погодитись із його мотивуванням, що є підставою для зміни оскарженого рішення, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2024 р. в адміністративній справі №404/1126/24 - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 15 травня 2024 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя А.А. Щербак

суддя О.О. Круговий