Справа № 520/15242/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 р. Справа № 520/15242/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., м. Харків, повний текст складено 15.01.24 у справі № 520/15242/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області щодо нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 37783,37 гривень;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області здійснити коригування інтегрованої картки платника податку ОСОБА_1 (РПОКПП: НОМЕР_1 ) шляхом виключення з неї інформації про наявність заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 37783,37 гривень, за кодом бюджетної класифікації 71040000, неправомірно нарахованої з 01 січня 2017 року по грудень 2020 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 37783,37 гривень.

Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Харківській області виключити з інтегрованої картки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість зі сплати Єдиного соціального внеску в сумі 37783,37 гривень, за період з 01 січня 2017 року по грудень 2020 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 в сумі 1073,60 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Головне управління ДПС у Харківській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, за умов неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи та невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи та наголошує на неврахуванні судом першої інстанції того, що в період з 01.01.2017 по 30.11.2017 та з 01.10.2020 по 31.12.2020 ОСОБА_1 не був найманою особою, відповідна інформація щодо сплати роботодавцем єдиного внеску за ОСОБА_1 за вказаний період у розмірі не менше мінімального страхового внеску відсутня. Звертає увагу, що Законом України від 13 травня 2020 року, № 592-IX «Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників були внесені зміни до Закону № 2464, які набрали чинності лише 01.01.2021.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження відповідача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються положеннями чинного законодавства України. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0606-8/9308 від 29.11.2021 позивача повідомлено про наявність у нього як фізичної особи-підприємця боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) у розмірі 37783,37 гривень.

В адміністративному позові позивач зазначив, що вже близько десяти років він не веде жодної підприємницької діяльності. У 2012 році через довірених осіб він подавав відповідні документи про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця до державного реєстратора. Проте, як виявилось, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 залишався зареєстрованим в якості фізичної особи - підприємця і належав до фізичних осіб -підприємців, які не отримують доходу від ведення підприємницької діяльності протягом тривалого часу та не припинили свою реєстрацію у Єдиному реєстрі.

20.12.2021 ОСОБА_1 ще раз подав заяву про припинення діяльності ФОП, а в подальшому подав відповідну податкову декларацію та звітність.

З відповідей Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0606-8/9308 від 18.01.2022 та Департаменту реєстрації Харківської міської ради № 132/0/279-22 від 14.01.2022 вбачається, що про реєстраційні дії стосовно припинення діяльності ФОП ОСОБА_1 у 2011-2012 роках у них інформація відсутня, ЄСВ позивача сплачено повністю до 2012 року включно, нарахування ЄСВ органами пенсійного фонду за 2013 рік не здійснювалося.

З відповіді Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області від 07.02.2022 на запит від 01.02.2022 (вх. ГУ ДПС від 01.02.2022, № 10535/6/АДВ) щодо надання інформації про наявність боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа-підприємець в Індустріальній ДПІ (Основ`янський район м. Харкова) ГУ ДПС у Харківській області з 09.09.2005 по 20.12.2021 та застосовував загальну систему оподаткування. Згідно з інформацією, отриманою із Державного реєстру фізичних особ-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2021 року, ОСОБА_1 отримано та надаються додатком № 1. ФОП ОСОБА_1 . Згідно з інтегрованою карткою платника (далі - ІКП) за кодом бюджетної класифікації 71040000 станом на 02.02.2022 заборгованість зі сплати єдиного внеску складає 37783,37 гривень.

Не погоджуючись із діями ГУ ДПС у Харківській області щодо нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 37783,37 гривень, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу, нарахування та сплати за позивача, як за застрахованої особи, єдиного внеску роботодавцем, а тому дійшов висновку, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як фізичною особою-підприємцем з 01 січня 2017 року по грудень 2020 року.

Обравши ефективний та такий, що відповідає вимогам законодавства, спосіб відновлення порушеного права позивача, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Державної податкової служби у Харківській області виключити з інтегрованої картки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 37783,37 гривень за період з 01 січня 2017 року по грудень 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, урегульовані Законом України від 08.07.2010, № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Частиною 1 статті 2 Закону № 2464-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI встановлено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону № 2464-VI).

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Особливості нарахування ЄСВ в залежності від категорії його платників закріплено у статті 7 Закону № 2464-VI.

Так, відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від фактичного отримання доходу від такої діяльності. Тобто з метою забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, законодавцем установлено, що фізична особа-підприємець зобов`язана самостійно визначити базу нарахування єдиного внеску, але розмір єдиного внеску при цьому не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

З огляду на зазначене, задля досягнення вказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законом установлено обов`язок сплати фізичними особами-підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Самозайнята особа зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Якщо особа є найманим працівником, то така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску самозайнятими особами та які одночасно перебувають у трудових відносинах у межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби як самозайнятої особи не впливає на викладені висновки суду, оскільки взяття на облік самозайнятих осіб здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таку правову позицію сформовано Верховним Судом у постановах від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19, від 27 лютого 2020 року у справі № 0440/5632/18 та від 01 квітня 2020 року у справі №140/2475/19.

Одночасне нарахування ЄСВ особі зі статусами фізичної особи-підприємця та фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, як окремим платникам, за відсутності у національному законодавстві необхідної чіткості і точності, порушує вимогу «якості закону» і становить неправомірне втручання у право особи мирно володіти своїм майном шляхом покладення на неї додаткових майнових зобов`язань, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Наведені висновки сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року, якою залишено без змін рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у зразковій справі № 520/3939/19.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону № 2464-VI взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 5-1 та 15 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття на облік/зняття з обліку платників єдиного внеску визначаються Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014, № 1162 (далі - Порядок № 1162) (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб - підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, установленому Законом України від 15 травня 2003 року, № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755-IV, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 1162).

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини третьої статті 16 Закону № 2464-VI).

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац третій частини першої статті 20 Закону № 2464-VI).

Відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абзац третій частини другої статті 20 Закону № 2464-VI).

Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з реєстру застрахованих осіб визначається Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 за № 10-1 (далі - Положення № 10-1).

З метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення № 10-1).

Облікова картка відкривається в разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом № 2464-VI (пункт 2 розділу ІІІ Положення № 10-1).

За змістом пункт 2 розділу ІV Положення № 10-1 до облікових карток реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Як убачається з матеріалів справи, протягом 2017-2020 років в ІКП Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 відповідно до вимог Порядку № 765 централізовано в автоматичному режимі проведені нарахування єдиного внеску, які склали:

- за 2017 рік 8 448,00 грн (сума встановленого ЄСВ на місяць 704,00 грн);

- за 2018 рік 9828,72 грн (сума встановленого ЄСВ на місяць 819,06 грн);

- за 2019 рік - 11016,72 грн (сума встановленого ЄСВ на місяць 918,06 грн);

- за 2020 рік (з урахуванням карантину) - 8495,30 грн (сума встановленого ЄСВ на місяць 1039,06 грн (з 01.01.2024 по 31.08.2024), 1100,00 грн (з 01.09.2024 по 31.12.2024)).

Тобто загальна сума нарахувань за єдиним внеском за період 2017-2020 роки становить 37 788,74 гривень.

Разом з цим згідно з інформацією із Реєстру застрахованих осіб, ОСОБА_1 у період з 01.12.2017 по 30.09.2020 був застрахованою особою, за яку роботодавець сплачував єдиний соціальний внесок у сумі не менше законодавчо встановленого рівня.

Так, як убачається з Форм ОК-5 та ОК-7 "Індивідуальні відомості про застраховану особу", з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок з попередніх місць роботи, трудової книжки з 2017 року позивач працював в якості найманого працівника і ЄСВ за нього, зокрема у період з 01.12.2017 по 30.09.2020, за який здійснено нарахування боргу, нараховували та сплачували роботодавці у відповідних розмірах.

Ураховуючи сплату єдиного внеску за період з 01.12.2017 по 30.09.2020 за позивача роботодавцем, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за вказаний період.

Однак за періоди з 01.01.2017 по 30.11.2017 та з 01.10.2020 по 31.12.2020 відповідна інформація щодо сплати роботодавцем єдиного внеску за ОСОБА_1 за вказаний період у розмірі не менше мінімального страхового внеску відсутня.

Єдиний внесок у сумі 11044,00 грн, а саме: за січень листопад 2017 року в сумі 7744 грн (щомісячний мінімальний страховий внесок 704,00 грн), за жовтень-грудень 2020 в сумі 3300,00 грн (щомісячний мінімальний страховий внесок 1100,00 грн), тобто у періоди коли ОСОБА_1 не був найманим працівником, підлягав сплаті позивачем.

З огляду на наявність підстав для донарахування позивачу ЄСВ у сумі 11044,00 грн за періоди з 01.01.2017 по 30.11.2017 та з 01.10.2020 по 31.12.2020, колегія суддів дійшла висновку, що дії Головного управління ДПС у Харківській області щодо нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у цій частині є правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими.

Суд першої інстанції вказані обставини не дослідив та безпідставно взяв до уваги припинення позивачем підприємницької діяльності, оскільки витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 30) підтверджено припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за його заявою від 17.12.2021 (а.с. 31), тобто у період, що не є спірним.

За інформацією, викладною у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0606-8/9308 від 18.01.2022, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, за даними органів Державної податкової служби України щодо ФОП ОСОБА_1 наявна інформація про дату припинення підприємницької діяльності - 20.12.2021.

Разом з цим позивачем не надано до матеріалів справи доказів того, що у 2012 році позивач через довірених осіб подавав відповідні документи про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця до державного реєстратора у визначеному чинним законодавством порядку.

Колегія суддів зазначає, що визначений частиною другої статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача виключити з інтегрованої картки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача заборгованості зі сплати Єдиного соціального внеску в сумі 37783,37 гривень за період з 01 січня 2017 року по грудень 2020 року, колегія суддів зазначає таке.

Оперативний облік податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування контролюючими органами здійснюється відповідно до Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Порядок), затвердженого Наказом Міністерством фінансів України від 12.01.2021 за № 5.

Приписами пункту 4 розділу V Порядку встановлено, що працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження податкового органу, до компетенції яких належать розгляд скарг під час проведення процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах, під час проведення процедури судового оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем вносять дані до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи.

Відображенню в інформаційній системі підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій. Такими матеріалами є: скарга (заява) платника податків; рішення про результати розгляду скарги (заяви); ухвала суду про відкриття провадження; рішення суду, прийняте по суті.

Cтатус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку» / «Вручено, судовий розгляд»).

У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на «Скасовується в судовому порядку» / «Вручено, судовий розгляд».

У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування/зменшення суми не проводиться.

Інформація, внесена та збережена працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.

Отже, ураховуючи положення вказаного Порядку, працівники контролюючого органу можуть виключати з ІКП суми донарахувань та змінювати стан рішень контролюючого органу, якими визначено вказані суми зобов`язань.

З огляду на те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально - правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, відповідно належним способом захисту порушеного права позивача є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Такі висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 26 лютого 2019 року у справі №805/4374/15-а.

З наданого до суду відповідачем витягу із інтегрованої картки платника податків позивача вбачається, що станом на 31 січня 2021 року позивачу нараховано недоїмку в сумі 37 788,74 грн /а.с. 61/.

З огляду на відсутність у позивача боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 26 744,74 грн (37 788,74 грн 11 044,00 грн) колегія суддів дійшла висновку, що виключенню з інтегрованої картки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Фізичної особипідприємця ОСОБА_1 підлягає заборгованість зі сплати Єдиного соціального внеску саме в сумі 26 744,74 гривень, за період з 01.12.2017 по 30.09.2020.

Висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача виключити з інтегрованої картки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача заборгованості зі сплати Єдиного соціального внеску в сумі 37783,37 гривень за період з 01 січня 2017 року по грудень 2020 року є помилковим.

Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які були понесені позивачем під час розгляду справи, складаються із витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1073,60 грн, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі № 520/15242/23 скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 26 744,74 гривень.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області виключити з інтегрованої картки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичної особипідприємця ОСОБА_1 заборгованість зі сплати Єдиного соціального внеску в сумі 26 744,74 гривень за період з 01.12.2017 по 30.09.2020.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк