Справа № 300/1296/24
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2024-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" травня 2024 р. справа № 300/1296/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,
Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 22.02.2024 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач 1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі, також відповідач 2, ГУ ПФУ в м. Києві), в якій просить:
- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке полягає у відмові ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з незарахуванням стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 24.03.1989 по 11.03.2002 та періодів роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ;
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 24.03.1989 по 11.03.2002 та періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 27.12.2023.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до правил, встановлених статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с.92,93).
Також у поданому відзиві представник відповідача 1 вказала на неможливість подання усіх документів, на підставі який прийнято спірне рішення, у зв`язку з відсутністю доступу до електронної пенсійної справи позивача.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1984 ОСОБА_1 працював у періоди:
з 23.07.1984 по 15.04.1985 - електрозварником третього розряду у Спеціалізованому будівельному управлінні №2 тресту «Київпідземшляхбуд» №1;
з 30.07.1987 по 15.05.1988 - електрозварником третього розряду у Спеціалізованому будівельному управлінні №2 тресту «Київпідземшляхбуд» №1;
з 16.05.1988 по 23.03.1989 - монтажником зовнішніх трубопроводів у Спеціалізованому будівельному управлінні №2 тресту «Київпідземшляхбуд» №1;
з 24.03.1989 по 11.03.2002 - електрозварником (третього, четвертого та п`ятого розрядів) у Спеціалізованому будівельному управлінні №2 тресту «Київпідземшляхбуд» №1 (з 01.01.1994 перейменовано в Колективне підприємство по будівництву інженерних мереж №2, з 01.01.1997 в Закрите акціонерне товариство «Будінженермережа-2», з 30.07.2010 в Приватне акціонерне товариство «Будінженермережа-2»);
з 10.04.2002 по 11.09.2006 - електрогазозварником п`ятого розряду філіалу «Теплові мережі Київенерго» Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго";
з 12.09.2006 по 05.01.2015 - газоелектрозварником п`ятого розряду у Виробничо-будівельному кооперативі «БУ-8 Підряд» (з 09.08.2013 - перейменований у ТОВ «БУ-8 Підряд»);
з 02.03.2015 по 30.04.2015 - газоелетрозварником у ТОВ «БУ-8 Підряд»;
з 01.10.2015 по 23.08.2019 - електрогазозварником в ТОВ «Авітон Будпроект»;
з 28.08.2019 по 05.09.2019 - елетрозварником п`ятого розряду в ПАТ «Будінженермережа-2»;
з 15.10.2019 по 26.12.2023 (до дня звернення із заявою про призначення пенсії) - електрогазозварником п`ятого розряду в структурному підрозділі «Київські теплові мережі» Комунального підприємства «Київтеплоенерго».
Згідно з довідкою №14 від 05.12.2023, виданою Приватним акціонерним товариством «Будінженермережа-2» (надалі, також - ПрАТ «БІМ-2») (раніше Спеціалізоване будівельне управління№2 тресту «Київпідземшляхбуд» №1, Колективне підприємство по будівництву інженерних мереж №2, Закрите акціонерне товариство «Будінженермережа-2»), ОСОБА_1 працював повний робочий день в Приватному акціонерному товаристві «Будінженермережа-2» у період з 24.03.1989 по 11.03.2002 електрозварником 5 (п`ятого розряду), що передбачена підрозділом 33 розділу ХХХІІІ Списку №2, підстава - постанова Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003. Підставою для видачі такої довідки зазначено накази, відомості про зарплату. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за період з 24.03.1989 по 11.03.2002 складає 12 років 11 місяців.
Із метою призначення пенсії за віком по Списку №2, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.12.2023 звернувся до ГУ ПФУ в м.Києві із заявою про призначення пенсії.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся з цим позовом до суду з метою захисту свого права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (надалі, також - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі, також - Закон №1058-IV).
Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, які рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/200 визнанні неконституційними) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі, також - Порядок №637) у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що позивачу не зараховано до стажу роботи за Списком №2 періоди роботи відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 05.12.2023 за №14, оскільки у довідці за період роботи з 24.03.1989 по 11.03.2002 не вказано Списки, чинні на період роботи. Крім того, матеріали атестації долучені в неповному обсязі.
Також до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1984, оскільки прізвище на титульному аркуші не відповідає російськомовній частині паспорту позивача, чим порушено пункт 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162. Також встановлено невідповідність прізвища в долучених копіях наказів про переведення №43-к від 17.03.1989 ( ОСОБА_2 ) та звільнення №12 від 11.03.2002 ( ОСОБА_2 ).
Таким чином, підставами незарахування спірних періодів до пільгового стажу за Списком №2 чи загального страхового стажу були незазначення в уточнюючій довідці №14 від 05.12.2023 за період з 24.03.1989 по 11.03.2002 Списків, чинних у такий період; відсутність в повному обсязі матеріалів атестації робочих місць, розбіжність у написанні прізвища позивача в трудовій книжці та російськомовній частині його паспорту, а також невідповідність прізвища в копіях наказів про переведення та звільнення.
З приводу мотивів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно з даними трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1984, суд зазначає таке.
З аналізу змісту позовної заяви, вбачається, що позивач в описовій частині такої позовної заяви вказує на незарахування відповідачем 1 періодів його роботи до страхового стажу згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 20.07.1984. Однак у прохальній частині позовної заяви просить зарахувати до пільгового стажу за Списком №2, серед іншого, періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 .
З цього приводу суд звертає увагу, що судовому захисту підлягають порушенні права.
Оскільки у спірному рішенні відповідач 1 вказав на відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_3 згідно з записами трудової книжки, суд дійшов висновку, що спірним у цій справі є правомірність дій відповідача щодо незарахування саме до страхового, а не пільгового стажу періодів роботи позивача згідно записів його трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1984.
На момент заведення трудової книжки позивача була чинною Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (надалі, також - Інструкція №162).
Підпунктом 1.1 Інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Відповідно до пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС "Про трудові книжки робітників і службовців" від 06.09.1973 №656, що була чинна на момент заведення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно з підпунктом 2.1 Інструкції №162 заповнення трудових книжок і вкладок до них
здійснюється мовою союзної республіки, на території якої розташоване підприємство та офіційною мовою СССР.
Підпунктом 2.2 Інструкції №162 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну після прийняття на роботу.
У трудову книжку заносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.
Відповідно до підпункту 2.11 Інструкції №162, першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Відповідно до підпункту 2.3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також - Інструкція №58).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У пункті 2.6 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
У даному контексті слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №220/989/17.
Правова позиція Верховного Суду відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Так, згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1984, заведеної на ім`я « ОСОБА_2 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , анкетні дані у такій книжці заповнені тільки російською мовою, дані про прізвище, ім`я та по батькові українською мовою відсутні.
При цьому, відповідно до відомостей паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 01.11.1996, копія якого наявна в матеріалах справи, прізвище, ім`я та по батькові позивача українською мовою зазначено « ОСОБА_1 », російською мовою - « ОСОБА_2 » (а.с. 26-31).
Отже, прізвище, вказане у трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.07.1984 російською мовою не є тотожним прізвищу, зазначеному в паспорті позивача серії НОМЕР_2 російською мовою, а саме: зазначено прізвище « ОСОБА_4 » у трудовій книжці та « ОСОБА_5 » у паспорті громадянина України.
Однак суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.
Таким чином, відмова у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1984 лише з підстав різної транслітерації прізвища позивача російською мовою не відповідає принципу пропорційності та є надмірним засобом для досягнення цілі, на яку воно спрямоване.
Крім того, суд вважає безпідставним встановлення невідповідності трудової книжки позивача вимогам Інструкції №162 від 20.06.1974 у зв`язку з невідповідністю прізвища позивача на титульному аркуші трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1984, російській частині паспорта, якого на момент заведення 20.07.1984 трудової книжки та чинності такої Інструкції не існувало, оскільки зазначений паспорт виданий позивачу лише 01.11.1996.
Доказів невідповідності прізвища позивача, вказаного у трудовій книжці, чинному на той момент паспорту відповідачі не надали.
Також відповідачами жодним належним доказом не підтверджено недійсність записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1984 про періоди трудової діяльності позивача.
Водночас у суду відсутні будь-які підстави сумніватися, що трудова книжка НОМЕР_1 від 20.07.1984, заведена на працівника « ОСОБА_2 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , професія - електрозварник, не належить позивачу.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач 2 протиправно не включив до страхового стажу позивача періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1984.
Тобто на підставі записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 20.07.1984 підлягають дозарахуванню до страхового стажу, а не пільгового, як просить позивач у позовній заяві, періоди роботи з 23.07.1984 по 15.04.1985, з 30.07.1987 по 31.12.1997, з 01.01.1999 по 31.01.1999, з 01.11.1999 по 30.11.1999, з 01.02.2002 по 11.03.2002, з 01.01.2015 по 05.01.2015, з 01.10.2023 по 26.12.2023 (до моменту звернення із заявою про призначення пенсії).
Таким чином, в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Також з цієї ж підстави, зокрема, неможливості покладення на особу тягара доведення достовірності даних, зазначених у документах посадовими особами роботодавця, суд вважає помилковими і доводи відповідача 1 стосовно невідповідності прізвища позивача в долучених копіях наказів про переведення №43-к від 17.03.1989 ( ОСОБА_2 ) та звільнення №12 від 11.03.2002 ( ОСОБА_2 ).
Щодо мотивів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 24.03.1989 по 11.03.2002 згідно уточнюючої довідки №14 від 05.12.2023, суд зазначає таке.
Пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерством праці та соціальної політики від 18.11.2005 №383 (надалі, також - Порядок №383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637).
Як зазначено вище, статтею 62 Закон №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічне положення міститься у Порядку №637, відповідно до пунктів 1 та 2 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Як вбачається зі спірного рішення, відповідачем 1 не зараховано до стажу роботи за Списком №2 періоди роботи відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 05.12.2023 за №14, оскільки у довідці за період роботи з 24.03.1989 по 11.03.2002 не вказано Списки, чинні у період роботи.
Так, у період з 24.03.1989 по 11.03.2002 чинні були Списки виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР "Про затвердження" від 22.08.1956 за №1173 (надалі Постанова №1173) (чинна з 22.08.1956 по 11.03.1994) та Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162 (надалі Постанова №162) (чинна з 11.03.1994 по 16.01.2003).
Однак у довідці №14 від 05.12.2023 вказано, що посада (електрозварник 5 розряду), на якій працював ОСОБА_1 у вказаний період передбачена підрозділом 33 розділу ХХХІІІ Списку №2, підстава - постанова Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003.
Суд вважає неправомірним позбавлення права на зарахування визначеного у довідці №14 від 05.12.2023 періоду лише на тій підставі, що у довідці вказані Списки робіт, які не охоплюють спірний період роботи.
Виявлені відповідачем 1 недоліки не стосуються самого періоду роботи позивача в Приватному акціонерному товаристві «Будінженермережа-2», йдеться лише про посилання на інші Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зазначений у такій довідці період роботи з 24.03.1989 по 11.03.2002 співпадає із записами трудової книжки.
Також суд звертає увагу, що як Постановою №1173 (розділ ХХХІІ), так і Постановою №162 (розділ ХХХІІІ), які були чинними у спірний період роботи, передбачено посаду електрозварника.
Разом з тим, згідно з довідкою №14 від 05.12.2023, виданою Приватним акціонерним товариством «Будінженермережа-2» (надалі, також - ПрАТ «БІМ-2») (раніше Спеціалізоване будівельне управління №2 тресту «Київпідземшляхбуд» №1, Колективне підприємство по будівництву інженерних мереж №2, Закрите акціонерне товариство «Будінженермережа-2»), ОСОБА_1 працював повний робочий день в Приватному акціонерному товаристві «Будінженермережа-2» у період з 24.03.1989 по 11.03.2002 електрозварником 5 (п`ятого розряду), що передбачена підрозділом 33 розділу ХХХІІІ Списку №2, підстава - постанова Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003. Підставою для видачі такої довідки зазначено накази, відомості про зарплату. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за період з 24.03.1989 по 11.03.2002 складає 12 років 11 місяців.
Аналогічна інформація зазначена і в довідці ПрАТ «БІМ-2» №1 від 11.01.2022 про підтвердження наявного пільгового трудового стажу (а.с. 70).
Окрім цього, такий період роботи також підтверджується даними трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 20.07.1984 (а.с. 33-40).
За таких обставин суд вважає, що саме лише зазначення інших Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах не може слугувати безумовною та обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні даного періоду роботи до пільгового стажу.
Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у документах. Посилання на інші Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з пільгового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 по справі №575/530/17 також вказано про заборону допущення відповідачами (органами пенсійного фонду) певного формалізму при зверненні осіб про призначення чи перерахунок пенсії.
Відтак, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправно відмовило у зарахуванні до пільгового стажу період роботи з 24.03.1989 по 11.03.2002 згідно довідки №14 від 05.12.2023, а такий стаж підлягає зарахуванню.
Щодо такого мотиву відмови у призначенні позивачу пільгової пенсії як долучення матеріалів атестації робочих місць в неповному обсязі, суд зазначає таке.
Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 та Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Частинами 1 та 2 статті 153 Кодексу законів про працю України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 №2694-XII працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
На працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні зазначила, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що атестація робочого місця є важливим елементом запобігання порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, зазначаючи, що пільгова пенсія призначається за результатами атестації робочих місць, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та, відповідно, надмірний тягар на пенсіонера.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Окрім цього, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області у спірному рішенні, стверджуючи про неподання матеріалів атестації робочих місць в повному обсязі, не деталізувало за які саме періоди не долучено матеріалів атестації, не надало оцінку тим матеріалам атестації які було надано та не розраховано пільговий стаж роботи позивача взагалі.
Натомість, відповідно довідки Акціонерного товариства «К.Енерго» №42АУ/020/249-1 від 23.11.2021 позивача повідомлено, що в результаті аварійного пошкодження внутрішніх інженерних комунікацій об`єкту, яке сталося в квітні 2018 року, було втрачено значну кількість архівних документів структурного відокремленого підрозділу «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго». Водночас зазначено про надання копій документів про результати атестації робочих місць за умовами праці філіалу «Теплові мережі Київенерго» АЕК «Київенерго», архівну довідку про перейменування, наказ про звільнення, особову картку працівника, які збереглися неушкодженими (а.с. 61).
Тобто вищенаведена довідка підтверджує часткове знищення архівних документів, які стосуються роботи позивача.
При цьому, позивач подав наявні документи, які підтверджують проведення атестації робочих місць на підприємствах, де він працював у спірні періоди, зокрема: наказ №10 від 18.08.1994 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», виданий Колективним підприємством по будівництву інженерних мереж №2, в переліку посад якого передбачено посаду «електрозварник», на якій працював позивач (а.с.42-44); наказ структурного підрозділу «Теплові мережі» Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» №51 від 15.03.2002 «Про атестацію робочих місць за умовами праці», в переліку посад якого передбачено посаду «електрогазозварник» (а.с. 67-69, 71,72), карта умов праці посади «електрогазозварник» за 2009 рік (а.с. 73), наказ структурного підрозділу «Теплові мережі» Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» №215 від 31.10.2003 «Про атестацію робочих місць за умовами праці», в переліку посад якого передбачено посаду «електрогазозварник» (а.с. 74-77), наказ структурного підрозділу «Теплові мережі» Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» №144 від 18.07.2005 «Про атестацію робочих місць за умовами праці», в переліку посад якого передбачено посаду «електрогазозварник» (а.с. 78-81).
Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача з приводу відсутності підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із поданням матеріалів атестації в неповному обсязі.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону №1058-IV, суд зазначає таке.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких пенсійний орган зобов`язаний таку пенсію призначити.
Аналізуючи вимоги норм Закону №1058-IV щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, позивач станом на момент звернення за таким призначенням повинен досягти 55 річного віку, мати страховий стаж не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців пільговий стажу.
Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 01.11.1996, досягнув 55-ти річного віку 30.09.2021 (а.с.26-31).
Тобто на підставі записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 20.07.1984 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача періоди роботи з 23.07.1984 по 15.04.1985, з 30.07.1987 по 31.12.1997, з 01.01.1999 по 31.01.1999, з 01.11.1999 по 30.11.1999, з 01.02.2002 по 11.03.2002, з 01.01.2015 по 05.01.2015, з 01.10.2023 по 26.12.2023 (до моменту звернення із заявою про призначення пенсії).
Таким чином, страховий стаж позивача становить понад необхідних 30 років.
Також до пільгового стажу підлягає зарахуванню період роботи з 24.03.1989 по 11.03.2002, що становить 12 років 11 місяців, які безпідставно не зараховані відповідачем згідно довідки №14 від 05.12.2023 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Зважаючи на вищевикладене, наявний у позивача вік, страховий та пільговий стаж роботи відповідає всім критеріям, необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з частиною 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли така пенсія призначається з більш ранніх термінів.
При цьому, вирішуючи питання щодо відповідача, якого слід зобов`язати зарахувати позивачу до його страхового та пільгового стажу спірні періоди роботи та призначити пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає таке.
В адміністративному позові позивач, обираючи відповідача, який повинен зарахувати спірний стаж та вирішити питання щодо призначення пенсії, зазначає ГУ ПФУ в м.Києві.
У спірному випадку, обираючи належний спосіб захисту і відновлення права, позивач не врахував таке.
Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (надалі, також Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного вбачається, що після реєстрації 27.12.2023 заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який розглянув і вирішив за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача 1 зарахувати ОСОБА_1 до пільгового та страхового стажу спірні періоди роботи та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 27.12.2023.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Наявною в матеріалах справи квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №20 від 19.02.2024 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із цим позовом у розмірі 2422,40 грн (а.с.1).

Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 на користь позивача частина сплаченої ним суми судового збору у розмірі 1211,20 грн, що пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №72 від 01.01.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 23.07.1984 по 15.04.1985, з 30.07.1987 по 31.12.1997, з 01.01.1999 по 31.01.1999, з 01.11.1999 по 30.11.1999, з 01.02.2002 по 11.03.2002, з 01.01.2015 по 05.01.2015, з 01.10.2023 по 26.12.2023, а також до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 період роботи з 24.03.1989 по 11.03.2002 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 27.12.2023.

У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088;

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, адреса: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ - 42098368.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.