Справа № 160/6495/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2024 рокуСправа №160/6495/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частиною НОМЕР_1 у вигляді фактичного невиконання наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1367 від 03.10.2022 в частині ОСОБА_1 ;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити дії, передбачені чинним законодавством, щодо фактичної реалізації за прямої участі військовослужбовця наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1367 від 03.10.2022 в частині ОСОБА_1 , а саме:
- здійснити перевірку, внести уточнення та завірення підписом військовослужбовця правильності його персональних даних, вислуги років, звання в основному документі особової справи - Послужному списку;
- здійснити складання акту приймання-здавання посади та справ з екземпляром для військовослужбовця, котрий має вибути, та прийняття військовою частиною відповідного рапорту військовослужбовця про здавання посади;
- прийняти рапорти та документи від ОСОБА_1 , передбачені для процедур переміщення відповідно до п. 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, як особи, що проходить військову службу за контрактом, з наступним винесенням рішення по поданим зауваженням відповідно до закону;
- у разі повної фактичної реалізації Наказу ГК ЗСУ 1367 від 03.10.2022 з метою переміщення(переведення) надати військовослужбовцю припис з зазначенням населеного пункту прибуття; продовольчого і речового атестатів, грошового атестату, медичної книжки;
- внести записи до військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 щодо змін у посадовому становищі, звання, вислуги, здавання вогнепальної зброї та інші, передбачені законодавством;
- внести зміни до персональних даних військовослужбовця ОСОБА_1 , відображених в наказах щодо нього у відповідності до дійсних документів та таких, що повністю вірно та однозначно ідентифікують особу в частині РНОКПП-особистого номеру військовослужбовця, освіти, дати прибуття на службу, підстав зарахування до військової частини та форми проходження військової служби (за контрактом);
- здійснити нарахування та виплату всіх передбачених законодавством виплат, за котрими у Військової частини НОМЕР_1 виникли зобов`язання перед ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
21.03.2024 р. до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач висловив незгоду із зауваженнями відповідача щодо порушення позивачем процесуальних строків. У відзиві відповідач заявив, що позивач начебто зарахований на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 за наказом командира військової частини №6 від 05.03.2022 р. під час мобілізації й наголосив, що цей наказ не скасований у відношенні до позивача, й з відповідними вимогами позивач не звертався. ОСОБА_1 підтвердив, що з відповідними вимогами щодо скасування наказу №6 від 05.03.2022 р. він не звертався й не має наміру звертатися, оскільки і фактично й фізично 05.03.2022 р. позивач виконував завдання з особовим складом своєї роти на Харківському напрямку відповідно до бойових розпоряджень, а згаданий відповідачем наказ за №6 від 05.03.2022 р. не може підтверджувати сам себе. ОСОБА_1 вважає вказаний наказ стосовно себе нікчемним, штучним, сфальсифікованим, а себе самого діючим військовослужбовцем на підставі наказу №5 від 10.01.2022 р., який теж не скасований. Як встановлено в судовій справі №160/7269/23 та підтверджено належними й допустимими в розумінні ч. 2 ст. 74 КАС України доказами, з самим наказом №243 від 06.11.2022 р. позивач був ознайомлений вперше лише 28.03.2023 р., у зв`язку з чим позивач вважає, що такий наказ ніяк не міг бути реалізований відносно нього до вказаної дати, в тому числі, і шляхом винесення іншою військовою частиною іншого наказу №98 від 08.11.2022 р. про зарахування до списків такої частини, про який позивач теж дізнався випадково 13.05.2023 р. в межах розгляду судової справи №160/7269/23. Позивач підкреслив, що доведення до нього наказ №243 від 06.11.2022 р. відбулося лише 28.03.2023 р., про що не заперечує і сам відповідач, тому що належних, достовірних і допустимих доказів протилежного просто не існує в об`єктивній реальності. Твердження відповідача про те, що позивач отримував у в/ч НОМЕР_4 зарплату ОСОБА_1 вважає некоректним, оскільки заробітна плата йому з початку служби перераховувалася на картку й надходження були з різних військових частин, від різних розпорядників бюджетних коштів. При цьому, позивач наголосив, що це взагалі не стосується дотримання процедури переведення ОСОБА_1 за його участю і складання необхідних документів. Інші наведені ВЧ НОМЕР_1 у відзиві доводи, на думку позивача, ніяк не виправдовують протиправну бездіяльність відповідача по фактичному виконанню наказу №1367 на підставі належним чином складених документів та за участю позивача. ОСОБА_1 зауважив, що відповідач у відзиві так і не надав інформації, коли ж саме ним був виконаний наказ Головнокомандувача ЗСУ №1367 від 03.10.2022 р. в частині військовослужбовця ОСОБА_1 . Так, якщо 06.11.2022 р. (в день винесення наказу про виключення позивача зі списків ВЧ НОМЕР_1 за наказом №243), то це спростовано фактами, встановленими постановою суду апеляційної інстанції від 15.01.2024 р. у справі №160/7269/23. Якщо моментом виконання наказу №1367 відповідач вважає день доведення позивачу змісту та вимог цього наказу - тобто 28.03.2023 р., то це, на думку позивача не відповідає дійсності, тому що тоді ж позивач подав рапорт відповідачу про неможливість таких дій по переміщенню і про те, що позивач не буде їх здійснювати. ОСОБА_1 зазначив, що це мали би бути не просто фізичні дії з боку позивача, а ще й приведення у відповідність або складання та вручення ВЧ НОМЕР_1 позивачу належних та обов`язкових документів, передбачених законодавством й складання та доведення котрих відповідач не доводить і не може довести належними та допустимими доказами, оскільки у відповідача відсутні або не надані оригінал першого примірнику припису на вибуття з зазначеним населеним пунктом вибуття і доказами вручення позивачу; наказ про формування команди на вибуття до іншої військової частини з призначеним страшим команди; акт приймання-здавання посади позивачем та відповідного рапорту позивача; докази складання грошового, речового та продовольчого атестату; докази внесення відповідних даних у військовий квиток та достовірних змін в документи персонального обліку (в той же Наказ №243); докази проведення всіх розрахунків з військовослужбовцем на день звільнення з військової частини; докази фактичного направлення певними транспортними засобами до нового місця служби. Між тим, ОСОБА_1 наголосив, що всі ці документи та дії передбачені чинними нормативно-правовими актами, визначеними в позові. Нескладання ж і ненадання таких документів, не проведення розрахунків тощо, на думку позивача, підтверджує відсутність фактичного виконання відповідачем наказу №1367 відносно ОСОБА_1 та за участю нього самого, у зв`язку з чим позивач вважає, що вказаний наказ продовжує бути невиконаним і на час подання позову, незважаючи на пряме звернення та ініціативу військовослужбовця. котрі взагалі залишилися без відповіді.
25.03.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» від ВЧ НОМЕР_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідачем надано оцінку додаткових доказів, доданих до відповіді на відзив. Також відповідачем зазначено, що твердження ОСОБА_1 про перебування на лікуванні в період його переміщення по службі й неприйняття в ньому участі не відповідають дійсності і спростовуються судовими рішеннями у справі №160/7269/23. Так, в рішенні суду, яке набрало законної сили у відношенні позивача та відповідача встановлено, що у період з 05.11.2022 р. по 12.11.2022 р. позивач не перебував на лікуванні, а також встановлено, що в період з 06 по 07.11.2022 р. позивач супроводжував групу військовослужбовців, що вибували до ВЧ НОМЕР_4 . З огляду на зазначене, враховуючи те, що вибуття військовослужбовців (поповнення) до ВЧ НОМЕР_4 відбувалося у складі команд, відповідач вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо надання йому припису, продовольчого і речового атестатів, грошового атестату, медичної книжки, оскільки відповідно до п. 6.2. наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України» №333 від 26.05.2014 р. (чинне на момент переміщення позивача), при вибутті поповнення у складі команди, перелічені документи знаходяться у старшого команди, видача цих документів безпосередньо військовослужбовцям не передбачена. Також відповідач вважає безпідставними вимоги позивача щодо зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 вчинити дії щодо внесення змін до матеріалів особової справи позивача, його військово-облікових документів, оскільки ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , де і знаходяться зазначені документи. Стосовно вимог ОСОБА_1 щодо прийняття рапортів та документів, передбачених п.112 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, відповідач зазначив, що відносно позивача у судових рішеннях по справі №160/7269/23, в якій ВЧ НОМЕР_1 була відповідачем-2. Також відповідач зазначив, що наказом №98 (по стройовій частині) від 08.11.2023 р. командира ВЧ НОМЕР_4 в межах реалізації наказу Головнокомандувача Збройних Сил України №1367 було зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_4 , зауважено, що зазначений наказ не скасований до цього часу та діє у відношенні позивача й після включення ОСОБА_1 до списків особового складу ВЧ НОМЕР_4 він продовжував військову службу у цій військовій частині, отримував там грошове забезпечення до 23.03.2023 р., після чого нарахування грошового забезпечення було призупинене в зв`язку з самовільним залишенням позивачем ВЧ НОМЕР_4 .
26.03.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі щодо заперечень відповідача, в яких позивач зазначив, що предметом даного позову не є правомірність чи протиправність наказу Головнокомандувача ЗСУ №1367 від 03.10.2022 р. або наявність обмежень для виконання такого наказу на час його винесення. ОСОБА_1 наголосив, що вищевказаний наказ за участю позивача не виконувався, не виконаний та не виконується до цих пір в результаті протиправної бездіяльності відповідача. Стосовно довідок чи інших підстав, передбачених п. 112, позивач зазначив, що це обставини тимчасові, котрі можуть змінюватися і їх вплив на наказ №1367 не визначений як предмет позову взагалі.
09.05.2024 р. до суду надійшли від ОСОБА_1 додаткові пояснення, в яких позивач зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства станом на 06.11.2022 р. командиром ВЧ НОМЕР_1 повноважним на підписання чи погодження будь-яких документів був виключно ОСОБА_2 . Як стверджує позивач, таким повноважним командиром ВЧ НОМЕР_1 ніяк не міг бути станом на 06.11.2022 р. майор ОСОБА_3 , за підписом котрого в матеріалах дійсної судової справи №160/6495/24 містяться наказ ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №243 від 06.11.2022 р., котрим начебто виключався із списків в/ч НОМЕР_1 у зв`язку з переведенням ОСОБА_1 . На думку позивача, ОСОБА_4 не мав повноважень на підписання припису ВЧ НОМЕР_1 від 06.11.2022 р. №40/3155. ОСОБА_1 вважає, що вказані обставини додатково свідчать, що фактично і в порядку, встановленому чинним законодавством, наказ Головнокомандувача ЗСУ №1367 від 03.10.2022 р. з боку ВЧ НОМЕР_1 - не виконувався, а було у різний період здійснене формальне виготовлення документів, винесених чи затверджених без дотримання вимог чинного законодавства до таких документів. ОСОБА_1 зазначив, що, зважаючи на обґрунтування адміністративного позову та наданих до суду чисельних пояснень і заперечень позивача, взагалі не вбачається будь-яких належних доказів правомірної поведінки відповідача щодо фактичного і відповідного законодавству виконання вимог наказу Головнокомандувача ЗСУ №1367 від 03.10.2022 р. Окремо позивач зауважив, що зазначені наказ №243 від 06.11.2022 р. та припис від 06.11.2022 р., котрі начебто існували станом на 06.11.2022 р. взагалі неможливо розцінювати як належний, достовірний і достатній доказ в розумінні статей 72, 73, 75, 76 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді судової справи №160/6495/24 в якості аргументації та заперечень відповідача.
13.05.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» від ВЧ НОМЕР_1 надійшли заява про залишення позовної заяви без розгляду та додаткові пояснення, в яких відповідач зазначив, що в листопаді 2022 року відбувалось переміщення 406 військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 до ВЧ НОМЕР_4 , яке відбувалося на підставі наказів Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №455-РС від 03.10.2022 р., №465-РС від 05.10.2022 р., та №1367 від 03.10.2022 р. Переміщення позивача та колишнього командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 відбувалося на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1367 від 03.10.2022р. Як зауважив відповідач, згідно із п. 11 наказу Командувача Сил Територіальної Оборони №313 від 24.10.2022 р. командиром військової частини НОМЕР_1 було призначено майора ОСОБА_6 (відповідний витяг з наказу додається до цього відзиву). Майор ОСОБА_5 в повній мірі виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 до 06.11.2022 р. включно та, перебуваючи на посаді командира батальйону, 06.11.2022 р. підписав наказ №243 (по стройовій частині), яким позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , з котлового забезпечення 07.11.2022 р., позивач вважається таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 р. і вибув для подальшого проходження військової служби на відповідній посаді у 3 окремій штурмовій бригаді Сухопутних військ Збройних Сил України. Після прибуття до військової частини НОМЕР_1 новопризначеного командира майора ОСОБА_6 , наказом №243/1 (по стройовій частині) від 06.11.2022 р., майора ОСОБА_5 з 06.11.2022 р. виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, встановлено вважати майора ОСОБА_5 таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 р. і вибув для подальшого проходження служби на відповідній посаді у 3 окремій штурмовій бригаді Сухопутних військ Збройних Сил України. (відповідний витяг з наказу доданий Позивачем до його додаткових пояснень). Відповідно до п.2 наказу командира ВЧ НОМЕР_6 (в прямому підпорядкуванні якої знаходиться ВЧ НОМЕР_1 ) з адміністративно-господарської діяльності №392 від 08.11.2022 р., зазначено - «2. Вважати таким, що 08.11.2022 року командир ВЧ НОМЕР_1 майор ОСОБА_6 , справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою…». Відповідач вважає, що вищенаведені доводи та наявні у матеріалах справи докази в сукупності спростовують доводи ОСОБА_1 щодо того, що на момент підписання наказу №243 від 06.11.2022 р., ОСОБА_5 не мав повноважень командира ВЧ НОМЕР_1 , а позовні вимоги, обґрунтовані цими підставами, задоволенню не підлягають. Відповідач зазначив, що відповідні документи не було надано суду раніше, оскільки в межах позовної заяви ОСОБА_1 не надавав доводів стосовно наявності повноважень ОСОБА_7 на підписання наказу №243, а необхідність надання зазначених документів виникла у зв`язку з отриманням відповідачем додаткових пояснень у справі 10.05.2024 р. та необхідністю спростування хибних тверджень позивача, що не відповідають фактичним обставинам справи.
14.05.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких позивач заперечив проти задоволення заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на безпідставність останньої. Позивач зазначив, що накази про увільнення військовослужбовців та виключення їх зі списків частин відповідно до п. 2.9 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333 (чинної на день винесення документів, далі Інструкція 333)- видаються в день вибуття військовослужбовців, що переміщуються. А згідно п. 109 Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення 1153/2008) - Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади. Тому, за чинним законодавством взагалі неможлива ситуація, зазначена у відзиві відповідача, щодо підписання 06.11.2022 колишнім командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 наказів; потім прибуття 06.11.2022 новопризначеного командира ОСОБА_9 та звільнення ним наказом від тієї ж дати 06.11.2022 і виключення зі списків частини та вибуття 06.11.2022 Р. Кудряшова. Вибуттю та виключенню зі списків наказом мала передувати процедура здавання посади колишнім командиром на підставі наказу старшого командира та зі складанням акту. ОСОБА_1 стверджує, що станом на день надання цих пояснень ситуація з виконанням наказу Головнокомандувача Збройних Сил України №1367 від 03.10.2022 р. в частині позивача у справі залишається тією ж, а саме: вимоги наказу з боку ВЧ НОМЕР_1 в порядку та у спосіб, визначені законодавством, зі складанням документів, визначених законодавством, та за прямої та безпосередньої особистої участі Позивача-військовослужбовця в такому виконанні не здійснюються, що є протиправною бездіяльністю відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2024 р. у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження по справі - відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2024 р. у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду - відмовлено.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.07.2021 р. між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та оперативним командуванням «Схід» Сухопутних військ Збройних сил України укладено контракт про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, терміном на 5 років.
Згідно з пункту 3 вказаного контракту, він набирає чинності з 21.07.2021 р.
Також, між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_3 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, строком на 5 (п`ять) років.
Згідно пункту 11 вказаного контракту, він набирає чинності з 10.01.2022 р.
Відповідно до витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 №6 від 10.01.2022 р. молодшого лейтенанта ОСОБА_1 прийнято на службу за контрактом осіб офіцерського складу строком на 5 (п`ять) років, з 10.01.2022 р. направлено до ВЧ НОМЕР_1 для проходження військової служби.
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №5 від 10.01.2022 р. позивач був призначений на посаду командира кадру стрілецького роти кадру НОМЕР_7 окремого батальйону територіальної оборони, припис №14 від 10.01.2022 р. з 10.01.2022 р. зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Разом з цим, відповідно до довідки командира ВЧ НОМЕР_1 від 25 жовтня 2022 року №40/2784, позивач брав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України з квітня 2022 року по жовтень 2022 року у Запорізькій та Донецькій областях.
22.10.2022 р. при отриманні мінно-вибухової травми позивача госпіталізовано до КНП «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради де останній перебував на стаціонарному лікуванні до 31.10.2022, що підтверджується випискою із медичної картки хворого №8012.
Відповідно до направлень військової частини, виписок, лікування продовжувалось з перервами до 14.12.2022 р.
25.10.2022 р. за усними наказами від командира 98 об 108 обр Сил ТрО майора ОСОБА_10 , начальника штабу 98 об ТрО ст. лейтенанта ОСОБА_11 , заступника командира НОМЕР_7 об ТрО полковника ОСОБА_12 та заступника начальника штабу НОМЕР_7 об ТрО майора ОСОБА_13 особовий склад військової частини НОМЕР_1 вибув до Рівненського військового навчального полігону для проведення навчань та злагоджень.
ОСОБА_1 , як командир роти супроводжував одну групу особового складу залізничним сполученням 06-07.11.2022, після чого повернувся до м. Дніпра для проходження лікування.
Надалі, як стверджує позивач, за усними ж наказами вказаних службових осіб частина особового складу відбула в одному напрямку, інша частина, включно з позивачем, виконувала обов`язки військової служби у визначених місцях - до 11.01.2023 р. на території Рівненської області, після 11.01.2023 р. з самостійним пересуванням і розташуванням на території Донецької області.
У подальшому на початку березня 2023 року при особистій явці до місця розташування КСП та штабу ВЧ НОМЕР_1 позивачу повідомлено, що його виключено із списків ВЧ НОМЕР_1 .
На запит позивачу надано копію витягу з наказу по стройовій частині ВЧ НОМЕР_1 від 06.11.2022 р. №243, згідно якого, позивача виключено зі списків та усіх видів забезпечення ВЧ НОМЕР_1 з 06.11.2022 р.
Підставою видачі наказу від 06.11.2022 р. №243 по стройовій частині зазначено наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1367 від 03.10.2022 р.
Так, за наказом Головнокомандувача Збройних Сил України №1367 від 03.10.2022 р. (по особовому складу) (далі наказ №1367), відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України лейтенанта ОСОБА_1 командира стрілецької роти , командиром механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_8 увільнено від займаної посади і призначено до військової частини НОМЕР_4 .
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №243 від 06.11.2022 р. (далі наказ №243), позивача виключено зі списків особового складу та з всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 06.11.2022 р., з котлового забезпечення 07.11.2022 р., позивач вважається таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 р. і вибув для подальшого проходження військової служби командиром механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_5 окремої штурмової бригади сухопутних військ Збройних Сил України.
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_4 (по стройовій частині) №98 від 08.11.2022 р. лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 р. №1376 на посаду командира роти 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону, який прибув з військової частини НОМЕР_1 , з 08.11.2022 р. зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 , поставлено на всі види забезпечення і зазначено вважати таким, що з 08.11.2022 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Встановлено оклад за посадою 4370 гривень на місяць.
Визначено виплачувати надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років.
Розмір щомісячної премії з вислугою років до одного року встановлено 155%.
Підстава: витяг з наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 № 1376, рапорт лейтенанта ОСОБА_1 від 08.11.2022, припис командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 р.
Вважаючи, що ВЧ НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність у вигляді фактичного невиконання наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1367 від 03.10.2022 в частині позивача, ОСОБА_1 , звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 14 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Зміст позовної заяви, пояснень ОСОБА_1 та підстави звернення позивача до суду фактично зводяться до непогодження позивача з реалізацією відповідачем наказу №1367 щодо переведення позивача до іншої військової частини без його особистої згоди (зокрема, наказом №243).
Правова оцінка обставинам щодо зарахування позивача у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_4 , факт самовільного залишенням військової частини, порядок переміщення та інші фактичні обставини, які не мають відношення щодо виконання відповідачем наказу №1367, судом не досліджуються, та оцінка таким доказам, як таким, що не стосується предмету спору, не надається.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі регулюється визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р. (далі Положення).
Відповідно до п. 1 Положення, дане Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Згідно з п. 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до п. 82 Положення, призначення військовослужбовців на посади здійснюється:
1) на вищі посади - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби); для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; за сімейними обставинами - на особисте прохання; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах; у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій; у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;
3) на нижчі посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад; за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад;
4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;
5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;
6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану;
7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу;
8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України;
9) у разі запровадження нового військового звання.
Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад (тарифний розряд).
Призначення військовослужбовців на інші посади також здійснюється у випадках, передбачених пунктами 102 і 104 цього Положення.
Відповідно до п. 116 Положення, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі:
1) розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців;
2) якщо посада, на яку призначено військовослужбовця, належить до номенклатури призначення нижчої посадової особи і не є вакантною, а також до номенклатури призначення командира військової частини НОМЕР_9 ;
3) пониження у посаді в порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення або призначення на нижчу посаду на підставі висновку атестування, якщо неможливо відразу призначити військовослужбовця на нижчу посаду;
4) повернення депутатів, які є військовослужбовцями, після закінчення строку їх депутатських повноважень;
5) повернення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів;
6) повернення військовослужбовців, які були направлені за кордон для проходження військової служби або навчання, - у разі неможливості призначення на посаду;
7) закінчення строку перебування військовослужбовців на посадах науково-педагогічних і наукових працівників вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, науково-дослідних установ та необрання їх на зазначені посади за результатами нового конкурсу;
8) скасування допуску до державної таємниці - до вирішення питання дальшого проходження військової служби;
9) відрахування слухача денної форми навчання з вищого навчального закладу;
10) визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - до звільнення з військової служби;
11) якщо в особливий період випускники вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти після завершення навчання не можуть бути безпосередньо призначені на посади;
11-1) офіцери запасу, призвані на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, - до призначення на посади;
11-2) припинення повноважень Міністра оборони України, на посаду патронатної служби якого був призначений військовослужбовець, - у разі неможливості призначення на посаду;
11-3) перебування з близькими особами у прямому підпорядкуванні, якщо протягом місяця з моменту виникнення таких обставин неможливо призначити на посаду, що виключає пряме підпорядкування;
12) навчання військовослужбовців за денною формою у вищому навчальному закладі іншого військового формування - до закінчення навчання;
12-1) відсторонення військовослужбовця від посади під час досудового розслідування або судового провадження - до закінчення строку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України;
13) якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання;
14) якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі;
15) якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення;
16) перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку за медичними показниками) до закінчення відпустки по догляду за дитиною.
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.
Відповідно до абзацу другого пункту 257 Положення, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Відповідно до ст.1 Закону України Про оборону України, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з ч. ч. 5, 7 ст. 6 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу підлягають заміщенню резервістами або іншими військовозобов`язаними в порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, а в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України - в порядку, визначеному їх керівниками.
Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Вищевказаним визначено, що період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
У подальшому, дія військового стану неодноразово продовжувалась та Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 26.07.2023 № 451/2023, затвердженим Законом України № 3275-IX від 27.07.2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 строком на 90 діб.
Таким чином, починаючи з 24.02.2022 р. та по дату винесення спірних наказів та розгляду даної справи в Україні триває воєнний стан, період дії якого, відповідно до Законів України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та Про оборону України є особливим періодом.
Відповідно до пункту 112 Положення, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
З огляду на викладені положення, суд дійшов висновку, що відповідно до пункту 257 Положення №1153/2008, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Пункт 1.5 розділу І Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170), визначає, що для встановлення, зміни, зупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу оформляється план-переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (додаток 16 до Інструкції № 170).
В свою чергу, відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 170, дозволяється в умовах воєнного часу здійснювати призначення військовослужбовців на посади і переміщення по службі на підставі Плану переміщення на посади.
Відповідно до затвердженого 30.09.2022 р. Головнокомандувачем Збройних Сил України Плану переміщень, позивача переміщено на посаду командира механізованої роти механізованого батальйону шпк «капітан», ВОС 0210003, тр-19 на рівнозначну посаду.
У подальшому на підставі вказаного Плану позивача наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 р. №1367, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 06.11.2022 р. №243 увільнено з посади головного сержанта стрілецького взводу стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 та зараховано наказом командира ВЧ НОМЕР_4 (по стройовій частині) №98 від 08.11.2022 р. на посаду командира механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_5 окремої штурмової бригади та з 08.11.2022 зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_4 .
Суд також звертає увагу на зазначення у наказі №1367 відомостей про увільнення ОСОБА_1 від займаної посади у ВЧ НОМЕР_8 та з огляду на аналіз наявних у матеріалах справи наказів командирів ВЧ НОМЕР_1 та НОМЕР_4 (про виключення зі списків та зарахування до списків військових частин), плану переміщення та доходить висновку що дана обставина носить характер технічної описки, що не впливає на сутність, реалізацію та результати переміщення.
Таким чином, переміщення позивача відбулося відповідно до спеціальної норми п.257 Положення №1153/2008, який діє тимчасово, на період особливого періоду, зокрема воєнного стану, та передбачає можливість переміщення військовослужбовця без отримання його згоди з метою доукомплектування Збройних Сил України.
Слід зауважити, що до повноважень суду не належить надання оцінки доцільності переміщення військовослужбовців, тим більше під час воєнного стану в Україні.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Позивач вважає, що порядок, спосіб та форма видання наказів регламентуються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України та відповідними наказами Міністерства оборони України, зокрема, Статуту, Інструкцією №280, а саме: прямо та однозначно передбачена участь підлеглого при реалізації прийнятих рішень у формі наказів йому мають віддати такий наказ (він має бути доведений, оголошений) та забезпечити його виконання з урахуванням обстановки та вимог законів.
Висновок позивача не відповідає вимогам законодавства та нормативних документів щодо проходження військової служби та обліку особового складу Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Пунктом 2.1.2. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України №124 від 07.04.2017 р. (далі Інструкція №124), управлінська діяльність військової частини (установи) здійснюється шляхом видання розпорядчих документів.
Пунктом 2.1.6. Інструкції №124 визначено, що наказ командира (керівника) основний розпорядчий документ командира (керівника) військової частини (установи), виданий на правах єдиноначальності. Наказ містить норми, обов`язкові для виконання підлеглими.
Відповідно до п. 2.2.4. Інструкції №124 у військових частинах (установах) Збройних
Сил України видаються:
накази командира (керівника) військової частини (установи) з основної діяльності;
накази командира (керівника) військової частини (установи) по особовому складу відповідно до номенклатури призначення;
накази командира (керівника) військової частини (установи) (по стройовій частині);
накази командира (керівника) військової частини (установи) (по стройовій частині
про склад добового наряду);
накази командира (керівника) військової частини (установи) (з адміністративногосподарської діяльності);
накази командира (керівника) військової частини (установи) (по тилу);
накази командира (керівника) військової частини (установи) (по технічній частині);
накази командира військової частини про призначення на бойове чергування (у військових частинах, які здійснюють бойове чергування);
розпорядження начальника штабу військової частини (першого заступника (заступника) керівника установи).
За п. 2.7. глави ІІ Інструкції №333 зарахування особового складу до списків військової частини здійснюються тільки на підставі наказів по стройовій частині.
Виходячи з вищенаведеного, наказ командира військової частини по стройовій частині є розпорядчим документом з організації обліку особового складу у військовій частині, а не наказом командира (начальника) підлеглому (підлеглим), який віддається (усно або письмово) та виконується у зазначений термін відповідно до ст.ст. 35-38 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і за своєю суттю є завданням, поставленим перед підлеглим військовослужбовцем в процесі служби.
Стосовно процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Отже, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.
Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом (з урахуванням уточненого позову), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 1367 від 03 жовтня 2022 року Міністерства оборони України в частині увільнення ОСОБА_1 від займаної посади в Військовій частині НОМЕР_1 і призначення ОСОБА_1 на посаду в Військовій частині НОМЕР_4 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ по стройовій частині, виданий Військовою частиною НОМЕР_1 за № 243 від 06 листопада 2022 року, в частині виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення, як такого, що справи та посаду здав 06.11.2022 і вибув для подальшого проходження військової служби командиром механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_5 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України - відповідно до повного тексту витягу з наказу №243 від 06.11.2022;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді командира стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 з 06 листопада 2022 року;
- звернути рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді командира стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 р. по справі №160/7269/23 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 ) до Міністерства оборони України (), Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ), Головнокомандувача Збройних Сил України (код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024 р. по справі №160/7269/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/7269/23 задоволено частково. Прийнято відмову ОСОБА_1 в частини позовних вимог до Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказу №1367 від 03 жовтня 2022 року Міністерства оборони України в частині увільнення ОСОБА_1 від займаної посади в Військовій частині НОМЕР_1 і призначення ОСОБА_1 на посаду в Військовій частині НОМЕР_4 , в цій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/7269/23 скасувати та закрити провадження у справі №160/7269/23 в цій частині позовних вимог. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року в адміністративній справі №160/7274/23 залишено без змін.

Згідно із ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з огляду на викладене, наказ командира ВЧ НОМЕР_1 по стройовій частині за №243 від 06.11.2022 р. та наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) за №1367 від 03.10.2022 р. в частині позивача вже були предметом спору в межах адміністративної справи №160/7269/23, та з урахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 р. та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024 р., вказані вище накази у судовому порядку не визнано протиправними й такими, що підлягають скасуванню.

Твердження позивача про порушення його прав у зв`язку з допущеною, на його думку, відповідачем протиправною бездіяльністю у вигляді не виконання наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1367 від 03.10.2022 в частині ОСОБА_1 не знайшли підтвердження в ході розгляду цієї справи.

Так, судом встановлено, що на виконання вищенаведеного наказу ВЧ НОМЕР_1 був винесений наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №243 від 06.11.2022 р., про що зазначено в самому наказі в графі «Підстава».

Щодо доводів позивача у поясненнях стосовно прийняття наказу №243 неуповноваженою особою, суд зауважує, що правомірність цього наказу не є предметом даного спору.

Так, за цим наказом позивача виключено зі списків особового складу та з всіх видів забезпечення ВЧ НОМЕР_1 з 06.11.2022 р., з котлового забезпечення 07.11.2022 р., позивач вважається таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 р. і вибув для подальшого проходження військової служби командиром механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_5 окремої штурмової бригади сухопутних військ Збройних Сил України.

Згідно із пояснень відповідача та змісту судових рішень в адміністративній справі №160/7269/23 вибуття військовослужбовців (поповнення) до військової частини НОМЕР_4 відбувалося у складі команд, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо надання йому припису, продовольчого і речового атестатів, грошового атестату, медичної книжки, оскільки відповідно до п. 6.2. наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України» №333 від 26.05.2014 р. (яка діяла на момент переміщення позивача), при вибутті поповнення у складі команди, перелічені документи знаходяться у старшого команди, й видача цих документів безпосередньо військовослужбовцям не передбачена.

Згідно з частинами 1-3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із приписами ч.1 і ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2024 р.

Суддя О.М. Неклеса