Справа № 380/15435/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/15435/23 пров. № А/857/23771/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року у справі за його позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження ,

суддя у І інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 13 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (далі Франківська РА ЛМР) №362 від 29 травня 2023 року Про примусовий демонтаж встановленого кондиціонера на фасаді будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року у справі № 380/15435/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що для з`ясування наявності підстав щодо демонтажу кондиціонера не має значення ким саме такий встановлений (попереднім чи актуальним власником квартири), і можливе встановлення кондиціонера попереднім власником квартири не може слугувати обставиною, яка перешкоджає усуненню порушень Порядку утримання фасадів будівель і споруд на території історичного ареалу м. Львова та будівель і споруд, що є об`єктами культурної спадщини поза межами історичного ареалу м. Львова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 19 жовтня 2022 року №952 (далі Порядок №952).

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 , який у своїй скарзі просив та задовольнити його позов.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що йому не було надіслано попередження Франківської РАВ ЛМР №35-вих-49499 від 25 квітня 2023 року щодо добровільного демонтажу кондиціонера до 25 травня 2023 року.

З наданої відповідачем суду фотографії будинку АДРЕСА_1 , на якій зображено спірний кондиціонер, не вбачається ні дати, ні прив`язки до місця здійснення такої фотофіксації.

На час оформлення позивачем права власності на будинок кондиціонер вже був встановлений на фасаді будинку і на момент його встановлення не діяв жодний нормативно-правовий акт, який би забороняв таке.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Кондиціонер вже більше 10 років розміщений на будинку на дворовому фасаді, тобто на невидимому зі сторони вулиць та площ фасаді, на земельній ділянці, яка також належить йому на праві власності.

Окрім цього, вказаний кондиціонер встановлений із дотриманням Порядку № 952, а саме пункту 5.5, відповідно до якого встановлений пристрій системи кондиціонування повітря має відповідне маскування.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на будинок від 14 січня 2005 року серія ЯЯЯ №010502 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6328439 від 26 січня 2005 року.

05 квітня 2023 року працівниками ЛКП Вулецьке було проведено комісійне обстеження будинку за адресою АДРЕСА_1 (приватний) щодо встановленого технічного пристрою на головному фасаді будинку, за наслідками якого складено акт від 05 квітня 2023 року, у якому зазначено про встановлення факту встановлення кондиціонеру на головному фасаді на 2 поверсі двоповерхового будинку, розташованому у історичному ареалі м. Львова.

Відтак, на вказану адресу ОСОБА_1 було надіслано попередження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №35-вих-49499 від 25 квітня 2023 року щодо добровільного демонтажу кондиціонера до 25 травня 2023року, а також роз`яснено, що у разі невиконання вимог попередження у зазначений термін буде прийняте розпорядження про примусовий демонтаж кондиціонера з подальшим здійсненням демонтажу та стягненням з позивача коштів, витрачених на примусовий демонтаж технічного пристрою.

Як не заперечується самими ОСОБА_1 , у зазначений у попередженні №35-вих-49499 від 25 квітня 2023 року строк кондиціонер демонтовано не було.

Відтак, 29 травня 2023 року Франківська РА ЛМР прийняла розпорядження №362 Про примусовий демонтаж встановленого кондиціонера на фасаді будинку АДРЕСА_1 згідно з яким директора Львівського комунального підприємства Вулецьке зобов`язано здійснити примусовий демонтаж кондиціонер, встановленого на головному фасаді будинку АДРЕСА_1 , що знаходиться в межах історичного ареалу міста Львова. Скласти акт про проведений примусовий демонтаж технічного пристрою.

Вважаючи таке розпорядження протиправним, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки доводів позивача ОСОБА_1 про відсутність у Франківської РА ЛМР підстав для демонтажу кондиціонера, змонтованого на фасаді будинку АДРЕСА_1 до переходу права власності на цей будинок до позивача.

При цьому ОСОБА_1 не заперечує самого факту наявності на фасаді будинку АДРЕСА_1 змонтованого кондиціонера, розташування вказаного будинку у межах історичного ареалу м. Львова, а також покладення на Франківську РА ЛМР виконання рішень виконавчого комітету Львівської міської ради, забезпечення благоустрою району у межах, визначених Львівською міською радою.

Розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах будинків та споруд у межах історичного ареалу м. Львова визначено приписами розділу 5 Порядку №952.

Відповідно до підпункту 5.1.3 пункту 5.1 розділу 5 вказаного Порядку до технічних елементів (пристроїв), що розміщуються ззовні на фасадах будівель та споруд належать, зокрема: пристрої та устаткування інженерного забезпечення будівель та споруд (системи опалення, вентиляції, кондиціювання повітря тощо).

У пункті 5.2 розділу Порядку №952 вказано, що забороняється встановлення на будинках пам`ятках архітектури технічних елементів (пристроїв), вказаних у пп. 5.1.2.-5.1.6.

За приписами пункту 5.3 розділу 5 Порядку №952 забороняється розміщення на будинках та спорудах у межах історичного ареалу на головних фасадах та бічних фасадах видимих зі сторони вулиці, технічних елементів (пристроїв), вказаних у пп. 5.1.2.-5.1.5.

Згідно з підпунктом 5.5.2 пункту 5.5 розділу 5 Порядку №952 допускається встановлення пристроїв системи кондиціонування повітря за умови відповідного маскування з обов`язковим відведенням конденсату, що утворюється при охолодженні повітря до системи дощової каналізації у таких місцях, зокрема: на невидимих зі сторони вулиці фасадах, крім будинків і споруд, які знаходяться на території, включеній до історичної спадщини ЮНЕСКО та пам`ятках архітектури.

При цьому відповідно до представленої відповідачем фотографії (а.с. 21) на головному фасаді будинку позивача на рівні другого поверху змонтовано кондиціонер без будь-якого маскування.

За правилами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказів на спростування вказаних обставин ОСОБА_1 у розпорядження суду не надано.

Примусовий демонтаж технічних елементів (пристроїв) регламентовано розділом 10 Порядку №952.

Технічні елементи (пристрої), які не були демонтовані власником/користувачем будинку/споруди у терміни, зазначені у приписі чи письмовому попередженні Уповноваженого органу, демонтуються примусово районною адміністрацією, або, на її замовлення, підрядною організацією (пункт 10.1 розділу 10 Порядку №952).

Районна адміністрація впродовж десяти робочих днів після закінчення терміну, вказаного в попередженні (приписі), видає розпорядження про примусовий демонтаж технічних елементів (пристроїв). Під час проведення демонтажу технічних елементів (пристроїв), можуть бути присутні суб`єкти господарювання, представники органів виконавчої влади, міських служб та інших організацій (пункт 10.2 розділу 10 Порядку №952).

Водночас апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що для демонтажу кондиціонера, який змонтований на головному фасаді будинку, що знаходиться у межах історичного ареалу м. Львова, не має значення ким та коли були проведені відповідні роботи, а отже встановлення таких обставин не впливає на правомірність оспорюваного розпорядження відповідача.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року у справі №380/15435/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк