Справа № 205/3514/24
Суддя: Мовчан Д. В.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

14.05.2024 Єдиний унікальний номер 205/3514/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернулася до суду з вищеназваним адміністративним позовом про скасування постанови № 0.1/58 про накладення адміністративного стягнення від 10.01.2024 року, винесену Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради, відповідно до якої на неї, Позивача, було накладено штраф у розмірі 3 400 грн. 00 коп., чим порушила ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказана постанова є необґрунтованою, при розгляді справи відносно неї суб`єктом владних повноважень не були доведені та з`ясовані певні обставини справи, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі відносно позивача - закриттю, у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на адміністративний позов не подав.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

Представник позивача подав до суду письмову заяву, у якій просить розглянути адміністративну справу без його участі за наявними у матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача просила у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Будь-яких інших заяв із процесуальних питань до суду не надходило.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

За вищевказаних обставин та вимог процесуального законодавства суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів.

ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 10 січня 2024 року відповідачем по даній справі, адміністративною комісією при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради, було винесено постанову № 0.1/58 про накладення адміністративного стягнення. У вказаній постанові зазначено, що 10.12.2023 року близько 18 год. 07 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, тим самим вчинила правопорушення, передбачене ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У свою чергу, сторона позивача вважає вказану постанову необґрунтованою, оскільки при розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення не були доведені та з`ясовані певні обставини справи, які обумовлюють відсутність вини позивача в інкримінованому їй проступку.

Таким чином, судом встановлено, що в даному випадку між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу правомірності притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, та накладення на останню адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.183 КУпАП.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини, які виникли між сторонами також урегульовані нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивачки про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно із ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 183 КпАП України передбачено, що відповідальність настає в разі завідомо неправдивого виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб.

При цьому самий лише факт того, що подія, з приводу якої був здійснений виклик, не підтвердилась, не вказує на завідому неправдивість виклику, оскільки особа може об`єктивно чи суб`єктивно помилятися з цього приводу.

Тобто, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, характеризується виключно прямим умислом, тобто суб`єкт правопорушення усвідомлює, що викликає працівників поліції за відсутності будь-яких підстав для цього, передбачає настання шкідливих наслідків від цього шляхом відволікання працівників поліції від виконання службових обов`язків, і бажає настання таких наслідків.

Отже, відповідальність за ст.183 КпАП України настає у разі завідомо неправдивого виклику поліції, тобто таке правопорушення має бути вчинено умисно.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суд зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

В рішенні від 21.07.2011 року у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку на підтвердження події вказаного адміністративного правопорушення та вини позивача у скоєні такого проступку відповідачем суду були надані такі докази як: 1) протокол у справі про адміністративне правопорушення серія ВАД № 343050 від 23.12.2023 року; 2) особисті письмові пояснення позивача згідно яких остання підтверджує обставину виклику 10.12.2023 року на лінію 102, яка не знаходить свого підтвердження, чим вчинила хибний виклик спеціальної служби; 3) письмової заяви позивача, в якій вона зазначає, що нею був здійснений виклик на лінію 102 10.12.2023 року. Але в ситуації, що склалась, розібрались самостійно; 4) рапортом інспектора чергового ВП №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 10.12.2023 року; 5) рапортом лейтенанта поліції ДОП СП ВП № 2 Дніпровського РУН ГУНП в Дніпропетровській області від 10.12.2023 року.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В даному випадку, на думку суду, надані відповідачем докази не містять доказів, які б поза розумним сумнівом підвередили здійснення позивачем саме умисного неправдивого виклику поліції.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду достовірних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а також те, що суб`єктивна думка суб`єкта владних повноважень , що виклик було здійснено безпідставно, само по собі не є доказом неправдивого виклику, суд приходить до висновку про невиконання обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, що покладений на нього ст. 77 КАС України, у зв`язку із чим дана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 181-1, 251, 252, 254, 256, 258, 280, 285, 287, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 20, 77, 78, 90, 242, 243, 244, 246,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративного стягнення задовольнити в повному обсязі.

2. Постанову № 0.1/58 від 10.01.2024 року, винесену адміністративною комісією при виконавчому комітет міської ради, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп. по ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - скасувати.

3. Провадження у адміністративній справі про вчинення 10.01.2024 року ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, - закрити.

4.Стягнути з Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, код ЄДРПОУ 04052092) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Третього апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. В. Мовчан