Справа № 280/8307/23
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2024 року м. Дніпросправа № 280/8307/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Державної установи "Біленьківська виправна колонія (№99)"

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року

у справі № 280/8307/23

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Біленьківська виправна колонія (№99)"

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи "Біленьківська виправна колонія (№99)", у якому просив:

- визнати бездіяльність Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» щодо невиплати додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. щомісячно, починаючи з 24 лютого 2022 року до дня звільнення у сумі 169 369 гривень 46 копійок позивачу протиправною;

- стягнути з Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» на користь позивача додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. щомісячно, починаючи з 24 лютого 2022 року до дня звільнення у сумі 169 369 гривень 46 копійок.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 280/8307/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Біленьківська виправна колонія (№99)" про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

- визнано протиправними дії Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022;

- зобов`язано Державну установу «Біленьківська виправна колонія (№99)» здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінетом Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Судом вказано, що даний спір пов`язаний з виплатою грошового забезпечення особі, в період роботи позивача з 24.02.2022 по 31.05.2022 діяла норма пункту Постанови №168 в наступній редакції: на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби). Тобто зазначена норма передбачала обов`язок відповідача щодо обрахунку грошової винагороди саме виходячи із розміру 30 000 гривень щомісячно. Суд дослідив, що позивач у спірний період з 24.02.2022 по 31.05.2022 повинен був отримувати щомісячну додаткову виплату в розмірі 30 000,00 грн.. Разом з тим, судом встановлено, що додаткова винагорода позивачу виплачувалась, проте не у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, а у розмірі відповідно до фактично відпрацьованого часу. Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінетом Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду, Державна установа "Біленьківська виправна колонія (№99)" подала апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 280/8307/23, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що п.2 постанови КМУ №793 від 07.07.2022 передбачено набрання чинності цієї постанови з дня опублікування та застосування цієї постанови з 24.02.2022, а отже на даний час відсутні нормативні підстави для проведення перерахунку додаткової винагороди позивача у розмірі 30000,00 грн. щомісячно. Зазначає, що згідно чинного законодавства виплата грошового забезпечення (заробітної плати), як основного так і додаткового, проводиться за фактично відпрацьований час, і додаткова винагорода, передбачена Порядком №168, не є виключенням. Вважає, що зміни, внесені постановою КМУ №793 до постанови КМУ №168 не впливають на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час. Вказує, що позивач звернувся до суду з пропуском строку, який визначено ч.5 ст.122 КАС України.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач проходив службу в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)».

03.08.2023 позивач відповідно до наказу № 98/ОС-23 був звільнений зі служби в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію України» (через хворобу) з посади начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи.

Відповідно до довідки про нарахування грошового забезпечення позивачу нараховано додаткову винагороду згідно постанови №168 у травні 2022 року 3 333,60 гривень, у серпні 2022 року - 11 582,62 гривень.

Позивач 04.09.2023 звернувся з заявою до ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)», зокрема, про виплату йому додаткової винагороди.

Відповідно до наданої відповіді відповідач відмовив позивачу у даній виплаті.

Вважаючи протиправною бездіяльність Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» щодо невиплати додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. щомісячно, починаючи з 24 лютого 2022 року до дня звільнення у сумі 169 369 гривень 46 копійок, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 23.06.2005 № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження.

Приписами ст. 23 вищевказаного закону визначено, що умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), відповідно до п.1 якої на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з пунктом 5 Постанови №168 остання набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022 до Постанови №168 внесені зміни, відповідно до яких абзац перший пункту 1 після слів «та поліцейським» доповнено словами «, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка»».

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793, внесено зміни до пункту 1 Постанови №168, а саме у пункті 1: 1) в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінити словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивач з 24.02.2022 по 31.05.2022 проходив службу у Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)».

Як правильно досліджено судом першої інстанції, додаткова винагорода позивачу з 24.02.2022 по 31.05.2022 виплачувалась, проте не у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, а у розмірі відповідно до фактично відпрацьованого часу.

Апеляційний суд звертає увагу, що надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп і від 05.04.2001 № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Також, Конституційний Суд України вказав, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки з конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09.02.1999 № 1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05.04.2001 № 3-рп/2001).

У Рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2017 № 2-р/2017).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (Рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopeckэ v. Slovakia) заява № 44912/98, від 28.09.2004).

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що спірні правовідносини не стосуються відповідальності позивача, даний спір пов`язаний з виплатою грошового забезпечення позивачу, а в період походження позивачем служби з 24.02.2022 по 31.05.2022 діяли приписи Постанови №168, які передбачали обов`язок відповідача здійснювати розрахунок додаткової винагороди позивачу саме виходячи із розміру 30000 гривень щомісячно.

Відтак, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про відсутність підстав для проведення перерахунку додаткової винагороди позивача у розмірі 30000,00 грн. щомісячно у зв`язку із набранням чинності Постанови КМУ №793 від 07.07.2022 року.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позивач повинен був отримувати щомісячну додаткову виплату з 24.02.2022 по 31.05.2022 в розмірі 30 000 грн., у зв`язку з чим ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, яка передбачена Постановою №168, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно, яка передбачена Постановою №168, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Стосовно аргументів скаржника про те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку, який визначено ч.5 ст.122 КАС України.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, колегія суддів вважає, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Апеляційний суд зазначає, що позивач звернувся до суду із позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168, тобто у зв`язку з недотриманням законодавства про оплату праці, а отже в даному випадку приписи статті 233 КЗпП України мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

З цих підстав, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку, який визначено ч.5 ст.122 КАС України.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Біленьківська виправна колонія (№99)" залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 280/8307/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко