Справа № 160/6633/24
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2024 рокуСправа №160/6633/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якій позивач просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про направлення на ВЛК, щоб визначити стан здоров`я ОСОБА_1 для подальших дій згідно з висновком.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 та станом на січень 2024 не може проходити військову службу за станом здоров`я. Позивач вказує, що він неодноразово звертався за медичною допомогою у зв`язку зі станом здоров`я. Звернення позивача з проханням прийняти рапорт про направлення на військово-лікарську комісію відповідачем протиправно не розглядався. Також, позивач зазначає, що він не може подати рапорт на звільнення з лав Збройних Сил України, тому що не направлявся на проходження військово-лікарської комісії (далі ВЛК). Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту позивача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 18.03.2024 прийнято до провадження адміністративну справу та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
22.03.2024 відповідач надав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що рапорт позивача про направлення його на ВЛК відповідачем отримано 21.02.2024 за вх. №140/1 та надано письмову відповідь за вих. №691/2000 від 26.02.2024 про неможливість видачі направлення на ВЛК у зв`язку з його самовільною відсутністю за місцем служби. Відповідно до пункту 6.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, направленню військовослужбовця на ВЛК передує встановлення попереднього діагнозу та визначення мету його огляду військово-лікарською комісією; попередній діагноз та мета огляду зазначаються у направленні ВЛК за уніфікованою формою, передбаченою додатком 14 до зазначеного Положення. Оскільки позивач 16.01.2024 самовільно залишив місце служби, виставлення йому попереднього діагнозу та визначення мети огляду ВЛК (якщо для цього є підстави), є фізично неможливим. Виставлення позивачу попереднього діагнозу можливе лише в ході проведення як мінімум абмулаторного прийому позивача у медичному підрозділі ВЧ НОМЕР_1 у порядку, передбаченому статтею 255 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Відтак, підстав для задоволення позову до ВЧ НОМЕР_1 немає, оскільки рапорт командиром ВЧ НОМЕР_1 належним чином розглянуто.
Разом з відзивом відповідачем заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України. В обґрунтування клопотання зазначено, що у позовній заяві позивач не просить про жоден зі способів захисту прав у адміністративному суді, з передбачених частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України. Відтак, ця справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
З приводу заявленого клопотання, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 частини статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
У відповідності до пункту 4 частини статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
У цій справі позивачем заявлена вимога до відповідача про зобов`язання вчинити певні дії розглянути рапорт ОСОБА_1 про направлення на ВЛК за наслідком, на думку позивача, протиправної бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 .
За викладених обставин, ця справа має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.
Тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 .
12.02.2024 позивач звернувся з рапортом (від 27.01.2024) до командира ВЧ НОМЕР_1 з проханням забезпечити надання ОСОБА_1 законної можливості проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби, для чого видати позивачу у встановленому порядку направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією; службову характеристику для проведення медичного огляду військово-лікарською комісією та пакет інших необхідних документів.
Разом з відзивом, ВЧ НОМЕР_1 долучено копію листа-відповіді від 26.02.2024 №691/2000 на рапорт ОСОБА_1 , яким повідомлено, що позивач з 16.01.2024 самовільно залишив місце служби (СЗЧ). Після прибуття ОСОБА_1 в частину, з позивача буде знято статус СЗЧ, всі відповідні медичні документи буде перевірено і в разі потреби буде надано направлення для проходження ВЛК встановленим порядку в військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту на направлення його для огляду військово-лікарською комісією, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з підпунктом «б» пункту 6.1 глави 6 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Пунктом 115 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 визначено, що вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Положеннями статті 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Порядок розгляду заяв (клопотань) визначено, зокрема, в статті 15 зазначеного Закону, відповідно до якої, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Як встановлено судом, 12.02.2024 позивач засобами поштового зв`язку направив рапорт до ВЧ НОМЕР_1 .
За результатами розгляду звернення позивача відповідачем 26.02.2024 підготовлена відповідь з обгрунтуванням прийнятого рішення по суті заданого питання.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем не порушено право позивача на розгляд його рапорту.
За положеннями частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; номер паспорту: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_4 ) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя М.В. Бондар