Справа № 299/1669/24
Суддя: Трагнюк В. Р.
Дата ухвалення: 2024-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1669/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2024 року м.Виноградів

Виноградівським районний суд Закарпатської області в особі судді Трагнюк В.Р., за участю секретаря судового засідання Конар В.М., представників відповідача Вовканич А.І., Черкасов М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 26.03.2024 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області (відповідача замінено на підставі ст. 48 КАС України (а.с.31,41)) про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1536927 від 27 лютого 2024 року якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень (а.с. 1-2).

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що 27 лютого 2024 року приблизно о 16 годині він керував автомобілем марки Шкода Фабія, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 . У автомобілі перебував ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 , яка перебувала у реанімаційному відділенні Центру легеневих захворювань в м. Ужгород. На початку с. Березинка Мукачівського району Закарпатської області, траса Н 09, приблизно на 8 км, ОСОБА_3 стало зле, з носа почалася кровотеча на тлі прийому препаратів по розрідженню крові і необхідно було зупинити кровотечу. Тобто їй необхідно було надати медичну допомогу. Оцінюючи ступень небезпеки для життя та здоров`я ОСОБА_3 , виходячи з ситуації та діючи стані крайньої необхідності він пришвидшив швидкість руху, яку перевищив на три кілометри, і в той час був зупинений поліцейським. Поліцейського про цю ситуацію повідомив і попросив надати медичну допомогу або провести до найближчого медичного закладу. Однак цього зроблено не було, а тим часом жінка намагалась самотужки зупинити кровотечу.

Що стосується вчиненого ним правопорушення, як на цьому наполягають поліцейські, то відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а й такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознак вини. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Позивач вважає, що діяв в стані крайньої необхідності, перевищив швидкість на 3 км, для запобігання небезпеки, що загрожувало пасажиру автомобіля. Дані обставини можуть підтвердити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також документи з медичного закладу.

Зазначає про те, що положеннями КУпАП передбачено звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Додаткова обставина, яка є підставою для скасування оскаржуваної постанови є те, що замір швидкості руху транспортного засобу патрульним здійснювався приладом «TruСam», який він тримав у руці, тобто з порушенням чинного законодавства.

У рішенні Шостого апеляційного адміністративного суду (справа № 758/8181/23) суд зазначив наступне: «Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70 ПДР), оскільки вимоги ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII, передбачають, що інформація щодо встановленої відеотехніки і сама відеотехніка фіксації правопорушень повинна бути розміщена на видному місці. Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Разом з тим, колегія суддів зауважує, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху. Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.

Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Відтак поліцейські здійснили протиправні дії по відношенню до учасника дорожнього руху в частині фіксації швидкості зазначеним приладом та притягуючи до адміністративної відповідальності.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги відповідного дорожнього знаку, лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки для здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 зазначає, що уповноваженою особою при розгляді справи про адміністративне правопорушення було допущено ряд процесуальних порушень, а саме: не надано докази, які б підтверджували вчинення адміністративного правопорушення, не надано для ознайомлення фото та відеозапис та не зазначено у ній технічний засіб, яким здійснено фото- та відеозапис, оскільки поліцейський не попередив про відео-зйомку, не має показань свідків. П. 7 постанови «До постанови додаються:» - інспектором не заповнений, що свідчить про відсутність будь-яких доказів отриманих в порядку визначеному чинним законодавством України щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, позивач позбавлений права повноцінно захистити права та інтереси на місці винесенні постанови. Разом з тим зауважив, що його клопотання були проігноровані та не вирішені, чим грубо порушено право на захист.

У поданій заяві про зміну позовних вимог позивача просить скасувати постанову відповідача від 26.03.2024 року № 233369, яка прийнята за наслідками нового розгляду справи за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 51-53, 70-75, 78). Зазначає про те, що 07.03.2024 року постановою начальника управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції підполковника поліції Найман В. слідує, що постанову серії ЕНА №1536927 від 27.02.2024 за ч.1 ст. 122 КУпАП скасовано, а справу направлено на новий розгляд (а.с. 62-63). 26.03.2024 року інспектор взводу № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Петах Н.В. повторно притягнула ОСОБА_1 до відповідальності за вчинене 27.02.2024 року правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим ОСОБА_1 змінив предмет позову шляхом подання заяви про збільшення позовних вимог на підставі ч. 1 ст. 47 КАС України (а.с. 51-53).

15.04.2024 року ухвалою суду прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, а у задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено з тих мотивів, що предмет спору між сторонами не вичерпано, позивач надалі перебуває у статусі особи, яка притягнута до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за вчинення дій 27.02.2024 року, як водій транспортного засобу, та відсутністю підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України (а.с. 43-45, 86-87). Відповідачу встановлено додатковий строк для подання відзиву на позов/заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 86-87).

25.04.2024 року представник відповідача подав відзив на змінений позов (а.с.98-113).

Поданий відзив обґрунтовує тим, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позов та матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження заявлених вимог.

Щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення та розгляду скарги позивача

27 лютого 2023 року під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 008427 на автомобільній дорозі Н-09 (Мукачево - Рогатин) на 8 км за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, населений пункт Лалово було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме - водій транспортного засобу «Skoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_2 рухався зі швидкістю 73 км/год в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год порушивши п. 12.4. ПДР України за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно географічних координатів 48°24'08.6"N 22°48'24.6"E відображених та автоматично згенерованих лезерним вимірювачем швидкостi TruCam LTI 20/20 з серійним номером 008427 від 27.02.2024 о 15 год 52 хв 42 сек було зафіксовано перевищення максимального обмеження швидкості в населеному пункті Лалово на 23 км/год. Місцезнаходження населеного пункту Лалово за георгафічними координатами 48°24'08.6"N 22°48'24.6"E підтверджується роздруківкою з сервісу Google Maps. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" транспортний засіб Skoda Fabia д. н. з. НОМЕР_2 було зупинено. Інспектор підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки. Наголошує, що всіх водіїв на їх вимогу ознайомлюють з документами, що підтверджують правомірність використання вимірювального приладу TruCam, а також фотознімками, які зроблені приладом. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (підтверджується «відеозаписом 1» о 16 год 05 хв 30 сек). В ході розгляду справи всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмові пояснення водієм ОСОБА_1 не надавались.

Інспектор виніс постанову ЕНА №1536927 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн., відповідно до санкції статті. На фотознімку, який додано до відзиву, зазначено дату вчинення правопорушення, серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу позивача, місце скоєння правопорушення, географічні координати тощо. 20 лютого 2024 року через електронну пошту до УПП в Закарпатській області ДПП надійшла скарга ОСОБА_2 про скасування постанови серії ЕНА №1536927 від 27.02.2024 зареєстрована з вх. № Щ-130. Представника позивача ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 було запрошено до УПП в Закарпатській області ДПП за адресою: м. Ужгород, вул. О. Кошового, 2 на 07.03.2024 о 15:00 год. для розгляду скарги вх. № Щ-130 від 20.02.2024 щодо скасування постанови серії ЕНА №1536927 від 27.02.2024 (про результати особистого прийому було складено Рапорт). 07.03.2024 року на ім`я начальника УПП в Закарпатській області ДПП Валерія Наймана була зроблена доповідна записка «Про результати проведення перевірки за скаргою ОСОБА_2 № Щ - 130» в якій рекомендовано: постанову серії ЕНА №1536927 від 27.02.2024 - скасувати, а справу направити на новий розгляд. 07.03.2024 начальник УПП в Закарпатській області ДПП підполковник поліції - Валерій Найман прийняв рішення за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 № Щ 130 у якому постановив: Постанову серії ЕНА №1536927 від 27.02.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі скасувати, а справу направити на новий розгляд. 08.03.2024 була надана відповідь представнику позивача на всі його звернення з вих. № Щ 130; № Щ-130/1; № Щ-131; № Щ131/1 було надіслано Лист щодо результатів розгляду звернень представника позивача в якому його інформовано про скасування постанови серії ЕНА №1536927 та необхідність з`явитись до УПП в Закарпатській області ДПП 26.03.2024 о 15:00 год. для нового розгляду справи про адміністративне правопорушення.

07.03.2024 позивачу було надіслано повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції на новий розгляд справи про адміністративне правопорушення. (Додається запрошення). Разом з тим 13.03.2024 з вих. №8937 позивачу та представнику позивача було надіслано лист з повідомленням про виправлення описки (Лист додається). 26.03.2024 року позивач разом з представником прибули до УПП в Закарпатській області ДПП для нового розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, яке було скоєне громадянином ОСОБА_1 27.02.2024 під час керування транспортним засобом «Skoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_2 в межах автомобільної дороги Н-09 на 8 км, дана дорога пролягає через населений пункт Лалово, в порушення п. 12.4 ПДР України перевищивши максимально дозволену швидкість в межах населеного пункту на 23 км/год. Таким чином, інспектором роти № 3 УПП в Закарпатській області ДПП ОСОБА_4 було розглянуто повторно справу про адміністративне правопорушення скоєне ОСОБА_1 27.02.2024 р. та прийнято рішення про винесення нової Постанови серії БАВ №233369 від 26.03.2024 та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Протягом часу від 27.03.2024 року по 08.04.2024 року представник позивача - ОСОБА_2 звернувся 5 разів до УПП з проханням видати йому копію постанови серії БАВ № 233369 від 26.03.2024. Супровідним листом від 27.03.2024 № 2119 представнику позивача ОСОБА_2 було надіслано копію Постанови серії БАВ №233369 від 26.03.2024, підтверджується трекінговим номером УкрПошти №107 (роздруківка трекінгу Укрпоши додається).

Згідно роздруківки трекінгу Укрпошти, відправлення №107 прийняте на відділення Укрпошти 27.03.2024. Крайній запис згідно Трекінгу відправлення 06.04.2024 - «відправлення прямує до точки видачі/доставки 90330, с. В. Копаня, Україна». Таким чином, відповідач не порушує права позивача в отриманні копії Постанови серії БАВ №2333969 від 26.03.2024, а здійснив відповідні дії вчасно. Проблемні питання швидкості доставки відправлень службою Укрпошта ніяк не відносяться до роботи відповідача.

Правове обґрунтування та виклад фактичних обставин справи

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України). Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст. 8 КУпАП). Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Відповідно до п. 2.3 б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і відеозйомки, відеозапису є одним із превентивних заходів, визначених статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію». Згідно п. 9 ч. 1 статті 31 ЗУ «Про Національну поліцію України» Превентивні поліцейські заходи: 1. Поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію»).

Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи. У відповідності до положень ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Тобто, застосування портативних відеореєстраторів (бодікамер) та лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20 s/n 008427 є законним та не обов`язково повинен монтуватись/розміщуватись по зовнішньому периметру доріг і будівель, як цього бажає позивач.

Щодо правомірності притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності

Принцип роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху.

При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника. Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі. Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП ОСОБА_5 від 04.10.2018 року. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

Правові підстави застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12. Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 05.06.2014 № 1314-VI «Про метрологію та метрологічну діяльність» (набрав чинності 01.01.2016), законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Таким чином, згідно з наведеними положеннями чинного законодавства України, лазерні вимірювачі швидкості TruCam LTI 20/20, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту.

Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України. Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCAM визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 N 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 № 193. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27300, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 04.04.2023 р. та чинного до 04.04.2024 р., лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС008427, є придатним до застосування. Можливість використання виробу «TruCAM LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Представник відповідача звертає увагу суду на правові позиції викладені у рішеннях (постановах) Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 по справі № 359/9278/18, Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 по справі № 857/854/19, Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2019 по справі № 149/3350/18 та інші.

Щодо застосовування працівниками поліції приладу TruCam в руках: Як вбачається з листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 року № 22-38/49 лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до РУЧНИХ вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Тобто без триноги. Державне підприємство «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») засноване на державній власності і входить до сфери управління Мінекономрозвитку України.

Даний лист ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 року № 22-38/49 не скасовано та не оскаржено в судовому порядку. Відтак, в даному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

Аналогічна позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2021 року у справі № 607/4677/21.

Тобто надані докази представником відповідача є належними, допустимими, а вимоги позивача є безпідставними, також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Згідно п. 12.4. ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Місце скоєння правопорушення зафіксоване на лазерному вимірювачу швидкості TruCam, що визначається географічними координатами на 48°24'08.6"N 22°48'24.6"E. Згідно роздруківки з Google Maps за даними координатами розташоване село Лалово. Згідно п. 12.4 ПДР обмеження максимальної швидкості руху в населених пунктах становить 50 км/год. (роздруківка додається).

Позивач аргументує, що згідно ч. 2 ст. 40 ЗУ № 580-VIII - Інформація про змонтовані/ розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці та посилається на відсутність дорожнього знаку 5.70 «фото, відеофіксування порушень ПДР».

Згідно Постанови КМУ №1091 внесено зміни до розділу 33 ПДР України «Дорожні знаки», де дорожній знак 5.70 викладений у новій редакції із зміною змісту, а саме «Зміна схеми руху». Дорожній знак 5.70 Зміна схеми руху позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки. Застосовується протягом не менш як трьох місяців у разі зміни руху на постійній основі, а також протягом необхідного проміжку часу у разі зміни руху на тимчасовій основі та встановлюється не менш як за 100 м до першого тимчасового знака». Дорожній знак 5.76 Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. В інструкції з експлуатації (посібник користувача) лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 зазначено, що «Вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний TruCam ІІ LTI 20/20 призначений для вимірювання швидкості руху ТЗ в РУЧНОМУ або автоматичному режимах». Можливість здійснення фото/відеофіксації правопорушення в автоматичному режимі встановлює альтернативу методу фіксації правопорушення залежно від ступеня участі оператора.

На фотознімку, який додано до відзиву, зазначено дату вчинення правопорушення, серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу позивача, місце скоєння правопорушення, географічні координати тощо.

Координати GPS місцезнаходження лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 008427 є 48°24'08.6"N 22°48'24.6"E, що вказують про його місцезнаходження у населеному пункті Лалово.

Щодо спростування доводів позивача

Позивач аргументує, що 27.02.2024 року він перевищив встановлену заборону обмеження швидкості через обставини крайньої необхідності у зв`язку з поганим самопочуттям жінки, яка була пасажиром. Зміст поняття «Крайня необхідність» визначено в ст. 18 КУпАП - Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. У випадку невідкладного стану та необхідності швидкого доставлення пасажира до лікарні для надання медичної допомоги, позивач керуючи ТЗ перевищував би швидкість не на 3 км/год, а на 40-50-60 км/год і більше тільки б доставити пасажира в лікарню. Перевищення ОСОБА_1 максимально дозволеної швидкості руху на 23 км/год, а фактично на 3 км/год так як відповідальність за порушення наступає з перевищенням швидкості більше як на 20 км/год.

З відеозапису 1 на нагрудну камеру поліцейського БК № 471622 о 16 год 02 хв. 05 сек позивач ( ОСОБА_1 ) говорить «розглядайте, в нас є КОЛИ. ЧАС є. У вас робота у нас робота». Даними словами позивач ствердив та переконав інспектора в тому, що він не спішить в лікарю, доставляючи хвору жінку, не сказав інспектору про крайню необхідність в перевищенні швидкості та невідкладний стан жінки. Після цього інспектор повідомив про те, що розглядатиметься справа про адмінправопорушення та ознайомив позивача з правами особи яка притягається до відповідальності ст. 263 КУпАП та ст. 63 КУ. О 16 год 05 хв 30 сек. інспектор повідомив на запитання представника позивача ( ОСОБА_2 ), що той може зателефонувати адвокату, проте поліцейський не зобов`язаний забезпечити присутність адвоката під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Також позивач підписав постанову серії ЕНА № 1536927 в п. 8 за ознайомлення з правами.

Відео БК №471324 в період часу з 16 год 02 хв 30 сек по 16 год 03 хв 10 сек представник позивача ( ОСОБА_2 ) ознайомлюється з відповідними документами щодо застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 серійний №008427. З відеозапису 1.1. Відеозйомка проводиться на лезерний вимірювач швидкості Трукам 008427 з якого вбачається, що до об`єктиву (оператора) наближається транспортний засіб Skoda fabia червоного кольору з державним номерним знаком НОМЕР_2 .

На відео чітко видно водія ТЗ та пасажира. Пасажиром є жінка з короткою стрижкою та світлим кольором волосся. Пасажир знаходиться в звичайному стані, без ознак кровотечі або іншого надзвичайного стану як це зазначає в позовній заяві позивач.

З відеозапису 2 БК 470066. На даному відео зафіксовано розгляд скарги ОСОБА_2 щодо правомірності винесення постанови серії ЕНА № 1533369 від 27.03.2024 р. За результатом розгляду скарги представника позивача вищевказану постанову було скасовано начальником УПП в Закарпатській області ДПП через неправильне зазначення інспектором дати та місця правопорушення.

З відеозапису 3. Новий розгляд справи. БК №470079.

Розгляд справи починається о 15 год. 10 хв. розпочато розгляд справи о 15:14:20 год. Позивача ознайомлено з правами особи яка притягається до відповідальності згідно ст. 268 КУпАП та ст. 63 КУ. О 15:15:30 год. позивачу пред`являється для ознайомлення доказ скоєння ним правопорушення та роз`яснюється зміст доказу скоєння правопорушення. О 15:18:10 год. представник позивача та позивач покидають місце розгляду справи не дочекавшись винесення постанови. 26.03.2024 року за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення скоєне ОСОБА_1 27.02.2024 року під час керування ТЗ Skoda fabia червоного кольору з державним номерним знаком НОМЕР_2 на останнього була винесена постанова серії БАВ №233369 з накладенням штрафу у розмірі 340 грн. за порушення п. 12.4 ПДР України за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вищевказана Постанова - БАВ №233369 - була надіслана позивачу за адресою АДРЕСА_1 з супровідним листом №2119 від 27.03.2024.

Процедура розгляду справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху передбачена Наказом МВС №1395 від 07.11.2015 (далі Інструкція).

Згідно п.9 розділу ІІІ Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Згідно розділу 4 Наказу МВС №1395 від 07.11.2015 - Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Позивач посилається не те, що пасажир - ОСОБА_3 дійсно хворіє та підтверджує факт захворювання Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №508 від 27.02.2024 (лікуючий лікар ОСОБА_6 ).

Поліцейські не є фахівцями в лікарській справі щодо встановлення та оцінки стану хворого на предмет конкретного захворювання. Проте, згідно розділу «Об`єктивне обстеження» медичної виписки ОСОБА_3 проведеного 26.02.2024 року о 18:11:10 год., ці дані дозволяють дійти висновку, що стан хворої задовільний, у зв`язку з чим вона і була виписана з Лікарні (Центр легеневих хвороб м. Ужгород. вул. Нахімова, 4).

Щодо надання копії доказів до суду

У процесуальних кодексах наводиться єдине визначення електронних доказів це інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи: електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо); вебсайти (сторінки); текстові, мультимедійні та голосові повідомлення; метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Згідно з вимогами до суду подається оригінал електронного доказу, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу, засвідчена у встановленому законом порядку засвідчувальним написом «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії, що скріплюється печаткою.

Водночас необхідно відрізняти примірник електронного документа, який є оригіналом, від електронної копії. У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або у разі його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Тому якщо створюється електронний документ на комп`ютері чи ноутбуці, а потім зберігається на інший носій (флеш-накопичувач, картка, диск), то відповідно до Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», збережений примірник буде оригіналом електронного документа. Така позиція відповідає судовій практиці. Зокрема, постановою Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 р. у справі №554/5090/16-к (провадження №51-1878кмо21) розтлумачено порядок оцінки електронного доказу та його допустимості. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа, де матеріальний носій є способом збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом.

У постанові (п. 5) зазначено номер приладу (Трукам 008427), яким здійснювалася фіксація правопорушення, а в пункті 7 постанови БАВ №233369 вказано, що до неї додається фото/відео в архіві.

Прилад TruCAM LTI 20/20 № ТС008427 фіксував саме швидкість даного автомобіля, що підтверджується наданим суду фотозображенням та відеозаписом.

Водночас, постановою Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17 зроблено висновок, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 9 КАС України).

Крім того, статтею 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, ч. 4 ст. 161 КАС України зобов`язано позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Передбачено, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав позивача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (ч. 4, 5 ст. 77 КАС України).

Варто також зазначити що вимоги до змісту постанови встановлені ст. 283 КУпАП, а форма бланку затверджена інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395.

Постанова БАВ №233369 від 26.03.2024 відповідає вимогам визначеним у ст. 283 КУпАП та Наказу МВС №1395 від 07.11.2015.

Представник відповідача вважає, що адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення є таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Користуючись наданими правами щодо оскарження дій правоохоронних органів, позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності.

Отже, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності (за твердженням відповідача) є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню (а.с.98-113).

В судове засідання позивач та його представники не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі з підстав викладених в ньому.

Представники відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову просили відмовити, обставини викладені у відзиві на позов підтримали.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч. 9 вищезгаданого Кодексу, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися в судове засідання, хоча і були належними чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів у відсутності позивача та його представників.

Суд, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

27 лютого 2024 року інспектором 3 роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Петах Н.В. відносно позивача ОСОБА_1 винесена постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1536927 від 27 лютого 2024 року (а.с.5).

Відповідно до винесеної постанови, ОСОБА_1 27 лютого 2024 року о 16.00 годині на трасі Н 09 на 9 км керуючи автомобілем марки Шкода Фабія номерний знак НОМЕР_3 рухався зі швидкістю 73 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті більш як на 20 км/год. порушив п.12.4 ПДР чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

07.03.2024 року постановою начальника управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції підполковника поліції Найман В. постанову серії ЕНА №1536927 від 27.02.2024 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП скасовано, а справу направлено на новий розгляд (а.с. 62-63).

26.03.2024 року інспектором роти № 3 УПП в Закарпатській області ДПП Петах Нікою Василівною було повторно розглянуто справу про адміністративне правопорушення скоєне ОСОБА_1 27.02.2024 р. та прийнято постанову серії БАВ №233369 від 26.03.2024 про накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яке було скоєне громадянином ОСОБА_1 27.02.2024 під час керування транспортним засобом «Skoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_2 в межах автомобільної дороги Н-09 на 8 км, дана дорога пролягає через населений пункт Лалово, в порушення п. 12.4 ПДР України перевищивши максимально дозволену швидкість в межах населеного пункту на 23 км/год (а.с.78).

Предметом оскарження у даній справі є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням є перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно положень ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Згідно з ст. 31 Закону "Про Національну поліцію" № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Як було зазначено, позивача 27.02.2024 року та 26.03.2024 року притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням ПДР за перевищення встановленої швидкості руху в межах населеного пункту на 23 км.

У постановах вказано, що швидкість автомобіля під керуванням позивача вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 серійний номер 008427.

За твердженням позивача - законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCAM працівниками патрульної поліції, ніж розміщення їх виключно в порядку ст.40 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач та представники відповідача на підтвердження заявлених вимог та поданих заперечень посилаються рішення апеляційних судів у подібних справах, висновки яких різняться, які суд при вирішенні заявленого позову не враховує, оскільки такі не є нормою права, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

З письмових пояснень представника відповідача щодо обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення вбачається, що для вимірювання швидкості приладом TruCAM поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу приладу TruCAM на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу, та після стабільного утримання позначки, прилад починає вимірювання швидкості та включає запис відео.

Відповідно до п.12.4 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Із змісту спірної постанови слідує, що позивачем допущено перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів у населеному пункті більш як на двадцять кілометрів на годину.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення як один із можливих доказів по справі не складався, однак відповідачем надані інші беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Стосовно представленого під час судового розгляду справи роздрукованого відеофайлу з приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС 008427 суд враховує наступне.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з ст. 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Правомірність використання відповідачем технічного приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС 008427, стверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27300, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 04.04.2023р. (а.с. 149).

Також правильність використання приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС 008427, виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку № 04/02/03/-3008 від 27.09.2018р., який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних (а.с. 151, 152).

Водночас, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UА.TR/001 241-18 Rev.0 від 26.12.2018 р. (а.с.156).

Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27300 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 до застосування (а.с.149).

Належність таких доказів слідує з приписів ст.251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи вказані докази, суд вважає їх належними, оскільки такі відображені в спірній постанові.

Зафіксовані на них обставини не викликають обґрунтованого сумніву в тому, що саме позивач допустив перевищення швидкості руху керованого ним автомобіля в населеному пункті.

Відтак, в даному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція).

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Поряд з цим, в судовому засіданні встановлено та сторонами не спростовано, що пасажиром автомобіля позивача була громадянка ОСОБА_3 . Остання перебувала на стаціонарному лікуванні у Центрі легеневих хвороб м. Ужгород до 27 лютого 2024 року. 27 лютого 2024 року виписана, рекомендовано продовжити лікування, приймати лікарські засоби (а.с.6-8).

За твердженням позивача: на початку с. Березинка Мукачівського району Закарпатської області, траса Н 09, приблизно на 8 км, ОСОБА_3 стало зле, з носа почалася кровотеча на тлі прийому препаратів по розрідженню крові і необхідно було зупинити кровотечу. Тобто їй необхідно було надати медичну допомогу. Оцінюючи ступень небезпеки для життя та здоров`я ОСОБА_3 , виходячи з ситуації та діючи стані крайньої необхідності він пришвидшив швидкість руху, яку перевищив на три кілометри, і в той час був зупинений поліцейським. Поліцейського про цю ситуацію повідомив і попросив надати медичну допомогу або провести до найближчого медичного закладу. Однак цього зроблено не було, а тим часом жінка намагалась самотужки зупинити кровотечу.

Заперечення представника відповідача (а.с.108-110) про те, що позивач не повідомляв поліцейського про ці обставини суд не приймає, оскільки відеозаписи додані до заперечення не містять початок розмови поліцейського та позивача, коли останній був зупинений у зв`язку з перевищенням швидкості руху у населеному пункту (а.с.177). У розмові з поліцейськими, позивач та його представник неодноразово зазначали про те, що «поспішають, оскільки везуть з лікарні хвору жінку, і чому вони (поліцейські) не хочуть уступити» (відеозаписи на нагрудну камеру поліцейського: БК № 471624 о 16 год 00 хв 22-35 сек; БК № 471622 о 16 год 02 хв 12 сек) (а.с.177).

Поряд з цим суд погоджується з твердженням представників відповідача про те, що позивач та його представник у розмові з поліцейськими не повідомляли саме про невідкладний стан пасажира, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для констатування того, що позивач, як водій, відповідно діяв в стані крайньої необхідності для запобігання небезпеки, що загрожувало пасажиру автомобіля.

Так, відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

Таким чином, обставини позову в цій частині не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

У свою чергу, відповідно до п. 3, 4 ч. 2 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В судовому засіданні встановлено, що похибка приладу TruCam (LTI, США) (за твердженням відповідача, яке не спростовано позивачем) становить ±2 км/год. За матеріалами справи позивач рухався на транспортному засобі у населеному пункті зі швидкістю 73 км/год, що з урахуванням похибки приладу вимірювання швидкості може становити 71 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті більш як на 20 км/год (21-23 км/год) та відповідно порушив п.12.4 ПДР (ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Разом з тим, суд враховує вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності й обмежитись усним зауваженням. Звільнення особи від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення є не обов`язком, а дискреційними повноваженнями юрисдикційного органу, посадової особи, що здійснюється ними відповідно до вимог ст.24 КУпАП на стадії розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення. У зв`язку з чим зазначений орган або посадова особа зобов`язані ретельно розглянути і проаналізувати всі сторони вчиненого порушення, оцінити обстановку його вчинення, наслідки, що настали, переконатися, що цим правопорушенням не заподіяно значної шкоди суспільству, державі або окремим громадянам.

Також слід враховувати особистість правопорушника, обставини, що обтяжують чи пом`якшують його вину, наявність інших умов, що дозволяють досягти виховної і превентивної мети усного зауваження.

Суд враховує характер вчиненого правопорушення, обставини справи та особу позивача, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, відсутність в матеріалах справи відомостей щодо негативних наслідків правопорушення та заподіяння шкоди державним інтересам.

За наведених обставин, суд визнає зазначене правопорушення малозначним, застосовує до ОСОБА_1 положення ст. 22 КУпАП та звільняє його від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, обмежується усним зауваженням, оскільки застосування такого заходу, як усне зауваження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Таким чином справа підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1, 2 ст. 284 КУпАП, п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, а оспорювана постанова від 26.03.2024 року скасуванню.

В порядку ст. 139 КАС України, з огляду на результат судового розгляду справи, суд розподіляє судові витрати по справі наступним чином: понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню позивачу; суму сплаченого судового збору за подання позову належить покласти на позивача.

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст. 5, 19-21, 122, 159-164, 242, 244-245, 286 КАС України, ст.ст. 22, 139, 251, 284 КУпАП, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Скасувати постанову серії БАВ № 233369 від 26.03.2024 по справі про адміністративне правопорушення про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу щодо нього на підставі ст.ст. 22, п. 3 ч. 1, 2 КУпАП, п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, - закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк