Справа № 200/2313/24
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року Справа№200/2313/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправним не нарахування та невиплату, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», додаткову винагороду в розмірі 30000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року;

- зобов`язання нарахувати та виплатити передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», додаткову винагороду в розмірі 30000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період з 01.06.2023 по 31.12.2023 року.

Також просить поновити пропущений процесуальний строк звернення до суду з поважних причин, оскільки в дійсний час знаходиться на військовій службі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 26.11.2020 року по дійсний час проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовій частині НОМЕР_1 ), а тому має право на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року.

Наголошує, що у період 01.06.2023 року по 31.12.2023 року позивач приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

На адресу відповідача був скерований адвокатський запит від 15.03.2024 року з проханням надати пояснення причин невиплати 57 військовослужбовцям, у тому числі й позивачу у період з червня по грудень 2023 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року та надати довідки про розмір грошового забезпечення, копії бойових розпоряджень, витяги з журналу бойових дій, рапорти командиру підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях та накази про призначення додаткової винагороди.

У відповіді на вказаний адвокатський запит відповідач в листі від 03.04.2024 року надав частину затребуваних документів.

Наголошує, що за період проходження служби в зоні проведення бойових дій та прийняття участі в них, військовослужбовець має право отримати 30 тисяч гривень на місяць, також на території нашої країни діє правовий режим військового стану та в участі та забезпечені якого приймав позивач, тому вважає, що має право на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року за червень-грудень 2023 року.

Вказує, що відповідач, не нарахувавши позивачу додаткової винагороди у червні-грудні 2023 року, передбаченої законодавством, порушує право позивача на її отримання, тому позивач змушений звернутися суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідач надав письмовий відзив 09.05.2024 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач, вказуючи на залучення його до виконання бойових завдань у період з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року не надає жодних доказів цих обставин.

Відповідач вважає, такі твердження позивача порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 44, частини 6 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач очевидно володіє інформацією щодо того, коли він залучався до виконання бойових завдань, а коли ні.

Зазначає, що відповідно до положень абзаців 15-16 пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (Порядок 260) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується, зокрема, в розмірі 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань).

Відповідно, виплата позивачу додаткової винагороди (в розмірі 30 000 гривень) могла здійснюватися лише за ті місяці, в яких він був включений до бойових розпоряджень відповідача.

Водночас, за місяці, коли позивача не було включено до бойових розпоряджень, та відповідно не було залучено до виконання бойових (спеціальних) завдань, жодних правових підстав для виплати йому додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень не було.

Наголошує, що відповідно до положень абзацу 27 пункту 2 розділу XXXIV Порядку 260 додаткова винагорода виплачується, зокрема, також в розмірі 6000 гривень - військовослужбовцям строкової військової служби в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби. Ці положення (абзацу 27) застосовуються з 01 червня 2023 року (тобто мають зворотну дію в часі) згідно пункту 4 Наказу Міністерства оборони № 566 від 26.09.2023 року. З урахуванням цього (після набрання чинності відповідними змінами) в жовтні місяці військовослужбовці строкової служби почали отримувати додаткову винагороду розміром 6000 грн., зокрема, за минулі місяці (з червня 2023) незалежно від включення до бойових наказів (розпоряджень).

Також зазначає, що зокрема при аналізі даних довідки щодо виплат грошового забезпечення за період, в рамках якого відбувається оспорювання за позовом, що виплати додаткової винагороди здійснюються за попередній місяць (або навіть за декілька, як у випадку зі змінами згідно пункту 4 Наказу Міністерства оборони № 566 від 26.09.2023 року). Крім того, пропорційність виплати винагороди означає, що за місяці в яких військовослужбовець знаходився у відпустці, додаткова винагорода буде виплачена у відповідній частині.

Згідно абзацу 32 пункту 2 розділу XXXIV Порядку 260 військовослужбовцям, зазначеним у цьому пункті, які одночасно мають право на отримання додаткової винагороди за різними умовами, ця додаткова винагорода виплачується в більшому розмірі.

Тобто за місяці, коли військовослужбовець має право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. та в розмірі 6000 грн., йому має бути виплачено за відповідний місяць саме 30000 грн. З урахуванням викладеного, істотними обставинами, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, є обставини залучення позивача до виконання бойових (спеціальних) завдань, включення його до бойових розпоряджень.

Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань у місяцях, за які він не отримував додаткової винагороди 30 000 грн. згідно Порядку 260.

Також зазначає про пропуск позивачем тримісячного процесуального строку звернення до суду, передбаченого статтею 233 КЗпП.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 - військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу по стройовій частині командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2020 року №255, яким солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, а також призначено на посаду гранатометника 3 спеціального відділення 2 спеціального взводу 6 спеціальної роти 2 спеціального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

На адресу відповідача був скерований адвокатський запит від 15.03.2024 року з проханням надати пояснення причин невиплати 57 військовослужбовцям, у тому числі й позивачу у період з червня по грудень 2023 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року та надати довідки про розмір грошового забезпечення, копії бойових розпоряджень, витяги з журналу бойових дій, рапорти командиру підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях та накази про призначення додаткової винагороди.

У відповіді на вказаний адвокатський запит відповідач листом від 03.04.2024 року надав частину затребуваних документів, зазначивши, що інші документи надати не передбачається можливим у зв`язку з обмеженим доступом.

Відповідно до довідки відповідача від 03.04.2024 року № 6614 позивачу у спірному періоді червень грудень 2023 року нараховано грошове забезпечення в сумі 116940,00 гривень, з яких додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року складає 114000,00 гривень. При цьому, у серпні та вересні 2023 року додаткова винагорода позивачу не нараховувалася.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Приписами ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Згідно з вказаною нормою суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Згідно п. 2, 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир). Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Відповідно до положень абзаців 15-16 пункту 2 розділу XXXIV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується, зокрема, в розмірі 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань).

Відповідно до п. 17 розділу І Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В подальшому строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався та триває на дату розгляду даної справи. Отже, як у спірний період, так і нас час розгляду даної справи на території України діє особливий період.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв постанову № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановами Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 217, від 22.03.2022 № 350, від 01.04.2022 № 400, від 01.07.2022 № 754, від 07.07.2022 № 793, від 27.09.2022 № 1066, від 08.10.2022 № 1146, від 20.01.2023 № 43, від 09.08.2023 № 836, від 15.09.2023 № 1001, від 07.11.2023 № 1162, від 30.01.2024 № 103, від 12.04.2024 № 419 до вказаної постанови були внесені зміни та доповнення.

Отже, з 24.02.2022 року у військовослужбовців Збройних Сил України які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000, 00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Крім того, військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що у позовній заяві позивач взагалі не зазначає фактів при проходженні ним військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 щодо виконання певних бойових завдань, однак вказує про не отримання ним з червня по грудень 2023 року додаткової щомісячної винагороди в розмірі 30000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року.

Довідкою відповідача від 03.04.2024 року № 6614 доведено нарахування позивачу у спірному періоді додаткової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року в сумі 114000,00 гривень.

При цьому, у серпні та вересні 2023 року додаткова винагорода позивачу не нараховувалася. Як зазначив відповідач, позивача за ці місяці не було включено до бойових розпоряджень, та відповідно не було залучено до виконання бойових (спеціальних) завдань, тому жодних правових підстав для виплати йому додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень не було.

Дані щодо нарахування відповідачем додаткової винагороди у спірному періоді також підтверджуються, наданою позивачем випискою АТ КБ «Приватбанк» по його рахунку. При цьому, в позові зазначено, що додаткова винагорода не нараховувалася відповідачем взагалі з червня по грудень 2023 року, що є зловживанням процесуальними правами з боку позивача.

Таким чином, враховуючи недоведеність позивачем невідповідності дій військової частини під час нарахування і виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до приписів частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Стосовно клопотання позивача про поновлення пропущеного процесуального строку, суд зазначає, що дане клопотання підлягає задоволенню, оскільки позивач в дійсний час проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , що доведено матеріалами справи.

В постанові від 26 жовтня 2023 року у справі № 500/4332/22 Верховний Суд зазначив, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», у позовних вимогах відмовлено, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

На підставі положень Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду з даним позовом, як пропущений з поважних причин.

У позовних вимогах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ( АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 20 травня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова