Справа № 160/2738/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2024 рокуСправа №160/2738/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гайдаш Євгеній Владиленович, до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та звільнення з військової служби,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гайдаш Євгеній Владиленович, до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 13.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із утриманням повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із утриманням повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю;
звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із утриманням повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», був призваний на військову службу, та зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Позивач засобами поштового зв`язку звернувся з рапортом від 13.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з утриманням ним повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Таким чином, позивач уважає, що він підлягає звільненню з військової служби, проте внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, позивач не був звільнений з військової служби під час воєнного стану, а рапорт позивача відповідачем розглянутий не був.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/2738/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою суду від 05.02.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
07.03.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким, відповідач заперечує проти позовних вимог. В обгрунтування відзиву відповідач зазначає, що рапорт був адресований позивачем напряму командиру військової частини НОМЕР_1 , що не відповідає вимогам пункту 233 Положення № 1153, відповідно до якого рапорт повинно бути подано в порядку підпорядкування. Також, при розгляді рапорту було встановлено той факт, що позивачем до рапорту не було додано оригінали документів, які підтверджували б сімейні обставини на які він посилається в своєму рапорті та інші обставини, тому законних підстав для звільнення позивача зі служби немає. Крім цього, відповідач указує, що підготував відповідь на рапорт, відповідно до якої солдата ОСОБА_1 повідомлено про неможливість розгляду його рапорту у зв`язку із відсутністю необхідного пакету документів, які підтвердили б підстави звільнення. Відповідь на рапорт військовослужбовця знаходиться в штабі Військової частини НОМЕР_1 , прибувши до якого військовослужбовець ОСОБА_1 може його отримати.
Ухвалою суду від 05.02.2024 витребувано у відповідача докази розгляду рапорту позивача від 13.11.2023. Докази розгляду цього рапорту відповідач до суду не надав.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_1 (позивач), відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», був призваний на військову службу, та зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Про наведене вище свідчить військовий квиток позивача, копія якого надана до матеріалів справи.
Позивач засобами поштового зв`язку звернувся з рапортом від 13.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з утриманням ним повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Згідно з інформацією сайту Укрпошта, рапорт був отриманий відповідачем 16.01.2024.
До матеріалів справи відповідач надав лист від 29.02.2024 №559, адресований позивачу, в якому указано про розгляд рапорту позивача від 11.01.2024 на звільнення з військової служби через сімейні обставини, отриманий за вхідним №258 від 22.01.2024.
У листі позивача повідомлено про таке.
Згідно з Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 208 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями прямих командирів (начальників) або з обгрунтуванням їх відсутності. Для зручності і в рапорті можна одразу зазначити всіх командирів від прямого до командира військової частини, але фактично подавати по команді і проставляти відповідні помітки подання, отримання та клопотання надалі нижчим командиром вищому.
Відповідно до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
У рапортах на звільнення з військової служби зазначаються: 1) підстави звільнення з військової служби; 2) думка військовослужбовця щодо бажання/небажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; 3) погодження на виключення зі списків особового складу військової частини до моменту проведення усіх необхідних розрахунків (необов`язково, за бажанням); 4) районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
В додатках до рапорту відсутній відомості стосовно особи позивача, підтвердження факту одруження, служби по мобілізації.
У відповіді також указано, що в разі надання позивачем рапорту на звільнення з військової служби через сімейні обставини та документів, які підтверджують наявність таких підстав буле можливо розглянути цей рапорт та прийняти рішення згідно з вимогами чинного законодавства.
Позивач у позові зазначає про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у нерозгляді рапорту позивача, та вважає, що ним були подані всі документи, які дають йому право для звільнення з військової служби під час воєнного стану. Наведені обставини й стали підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спіним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч.1 ст.2 Закону №2232).
Згідно з ч.3 ст.2 Закону №2232, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232 визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалась і станом на час розгляду справи воєнний стан продовжує свою дію.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України був виданий Указ від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Як установив суд, позивач, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», був призваний на військову службу.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Згідно зі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення). Цим Положенням також регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Згідно з п.п.2 п.225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється, під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, зокрема, передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшин) включно за всіма підставами командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Порядок звільнення, регламентований п.233 Положення, яким, зокрема, установлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення).
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Отже, рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути розглянутий командиром військової частини протягом 30 календарних днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається той рапорт, по якому прийнято рішення (наказ, відповідь на рапорт та інше) та таке рішення (відповідь на рапорт) доведена до військовослужбовця належним чином.
Суд установив, що позивач засобами поштового зв`язку звернувся з рапортом від 13.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з утриманням ним повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Згідно з інформацією сайту Укрпошта, рапорт був отриманий відповідачем 16.01.2024.
З урахуванням наведених норм законодавства та встановлених обставин, суд зазначає, що рапорт позивача від 13.11.2023, який був отриманий військовою частиною 16.01.2024, мав бути розглянутий протягом 30 календарних днів, а саме, до 16.02.2024.
Відповідно до штемпеля на поштовому конверті, в якому позовна заява надійшла до суду, позивач звернувся до суду 23.01.2024. Таким чином, станом на час звернення до суду з цією позовною заявою строк на розгляд рапорту позивача від 13.11.2023 ще не сплинув.
Поряд з цим, доказів розгляду рапорту позивача від 13.11.2023 не надано відповідачем і станом на дату подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему «Електронний суд» 07.03.2024.
До відзиву на позовну заяву відповідач приєднав лист від 29.02.2024 №559, який свідчить про розгляд рапорту позивача про звільнення з військової служби від 11.01.2024, а не про розгляд рапорту позивача від 13.11.2023.
Отже, рапорт позивача від 13.11.2023 залишився нерозглянутим Військовою частиною НОМЕР_2 .
Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4 ч.2 ст.245 КАС України).
Бездіяльність це пасивна поведінка суб`єкта, тобто нездійснення/невчинення дій, які особа повинна була і могла вчинити, тоді як дією є сукупність вчинків кого-небудь, здійснення особою певних функцій/обов`язків у межах наданих повноважень тощо.
Таким чином, суд зазначає, що у цій справі має місце протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у нерозгляді рапорту позивача від 13.11.2023, тому в цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню.
Також, підлягають задоволенню і похідні вимоги позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із утриманням повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю, та прийняти відповідне рішення згідно з нормами чинного законодавства.
Щодо підстав, з яких позивач просить звільнити його з військової служби, суд зазначає, що це питання підлягає з`ясуванню та вирішенню під час розгляду рапорту позивача від 13.11.2023, за результатами розгляду якого, командиру військової частини слід прийняти відповідне рішення (наказ, відповідь на рапорт чи інше) з наведенням у ньому обґрунтувань та норм чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із утриманням повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач адресував рапорт безпосередньо командиру Військової частини НОМЕР_1 , що не відповідає вимогам пункту 233 Положення №1153, відповідно до якого рапорт повинен бути поданий в порядку підпорядкування, оскільки, як зазначено вище, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
А як установив суд, відповідач взагалі не розглянув рапорт позивача від 13.11.2023 про звільнення з військової служби, будь-якої відповіді на цей рапорт чи наказу про звільнення ні позивачу, ні суду відповідачем надано не було.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що позовні вимоги у цій справі є такими, що підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір ним сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Задовольнити частково позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та звільнення з військової служби.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 13.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із утриманням повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із утриманням повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю, та прийняти відповідне рішення згідно з нормами чинного законодавства.
В іншій частині в задоволенні позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 .

Суддя Н.В. Кучугурна