Справа № 276/836/24
Суддя: ЗБАРАЖСЬКИЙ А. М.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 276/836/24
Провадження по справі №2-а/276/10/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М.;

за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 556174 від 15.08.2023 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122, ч.2 ст.122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.

В позовній заяві позивач зазначає, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режим серії БАД № 556174 від 15.08.2023 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.122, ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 гривень. Адміністративне стягнення накладено із застосуванням ч.2 ст.36 КУпАП. Згідно постанови 15.08.2023 року о 16 год. 50 хв. в с. Топорище по вул. Житомирська гр. ОСОБА_1 керував мотоблоком «Зубр», під час руху користувався засобами зв`язку, а саме: тримав мобільний телефон в руках при цьому перетнув суміжну розмітку 1.1, що розділяє транспортні потоки, чим порушив п.п. 2.9: 8.4.6 ПДР України, при цьому був позбавлений права керування ТЗ постановою Черняхівського районного суду від 24.01.2023 року № 293/49/23 строком на 12 місяців. З вказаною постановою серії БАД № 556174 від 15.08.2023 року позивач не згоден, вважає її протиправною та необґрунтованою, оскільки її винесено без будь-яких доказів його винуватості. Вважає, що постанова була винесена працівником поліції безпідставно, без належних доказів винуватості, жодних правил дорожнього руху він не порушував. Також позивач зазначає, що при винесенні постанови на нього був накладений штраф 510 грн., однак в ній жодним чином жодним чином не йшлося про штраф у 20400 грн. та що він позбавлений права керування. Наголошує на тому, що працівники поліції здійснили допис у постанові за його відсутності та вказали штраф у розмірі 20400 грн.

Ухвалою судді від 19.04.2024 року позивачу поновлено строк для оскарження постанови, звільнено позивача від сплати судового збору, відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення (виклику) сторін, витребувано від відповідача належним чином завірені копії постанови серії БАД №556174 від 15.08.2023 року та матеріали, що стали підставою для винесення зазначеної постанови, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Від відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. У відзиві на позов представник відповідача зазначає, що на момент винесення оскаржуваної постанови, водій був позбавлений права керувати транспортним засобом строком на 1 рік. Зазначає, що у зв`язку з порушенням вищевказаних норм поліцейським СРПП відділу поліції №1 ЖРУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.ч.1,2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн. Звертає увагу суду, що поліцейським при винесені постанови в оформленні бланку, було здійснено описку в сумі штрафу (взято в дужки невірну суму, зазначивши поряд вірну, а саме не 510 грн., а 20400 грн). Також зазначає, що відеодоказ на підтвердження порушення позивачем ПДР України надати неможливо, оскільки сплив строк зберігання відеозаписів від моменту фіксації правопорушення та винесення постанови, який становить 90 діб. Звертає увагу, що доказом встановлення вини позивача у порушенні ПДР є винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Суд, розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Реалізуючи свої повноваження у сфері безпеки дорожнього руху, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи відповідно до ст. 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок довести правомірність свого рішення з використанням доказів, які були покладені в основу оскаржуваного рішення з обґрунтуванням висновків про правомірність своїх дій та порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

Згідно ч. 3 ст. 79 КАС України, відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Так, згідно постанови від 15.08.2023 року серії БАД №556174, винесеної поліцейським СРПП ВП №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області сержантом поліції Паламарчуком В.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, слідує, що 15.08.2023 року о 16 год. 50 хв. в с. Топорище по вул. Житомирська гр. ОСОБА_1 керував мотоблоком «Зубр», під час руху користувався засобами зв`язку, а саме: тримав мобільний телефон в руках при цьому перетнув суміжну розмітку 1.1, що розділяє транспортні потоки, чим порушив п.п. 2.9: 8.4.6 ПДР України при цьому був позбавлений права керування ТЗ постановою Черняхівського районного суду від 24.01.2023 року № 293/49/23 строком на 12 місяців. Згідно вказаної постанови на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 122 КУпАП із застосуванням ч.2 ст.36 КУпАП. Згідно п.6 оскаржуваної постанови застосовано до ОСОБА_1 адміністративна стягнення у виді штрафу у розмірі « / 510 (п`ятсот десять) грн. / 20400 (двадцять тисяч чотириста) ». При цьому у п. 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додається відео за вимогою портативного відеореєстратора.

Разом з тим, жодних доказів на обґрунтування правомірності оспорюваної постанови відповідачем подано не було, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, що й було зроблено поліцейським ОСОБА_2 .

Як слідує з постанови серії БАД №556174 від 15.08.2023 року, а також зазначається відповідачем у своєму відзиві, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Як передбачено ст.29 Закону України «Про дорожній рух», до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді кримінальних та адміністративних справ зазначених категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття транспортні засоби, зокрема, примітки до ст. 286 КК, ч. 6.ст. 121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Як роз`яснив Верховий Суд у постанові від 01.03.2018 року №278/3362/15-к, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує встановлену вказаним визначенням межу. Водночас для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього відповідною правовою нормою не передбачено.

Однак мотоблок - засіб, який приводиться в рух мускульною силою та двигуном для обробки землі, на ньому немає обладнання для перевезення людей і (або) вантажу, кермового колеса та місця для водія.

Отже, встановлений на мотоблоці механічний або електричний двигун не переводить його в категорію механічних транспортних засобів, для керування мотоблоком водійське посвідчення не потрібне, його призначенням є обробка землі оператором, який рухається по землі, також мотоблок не підлягає реєстрації як транспортний засіб і для керування ним не потрібно посвідчення водія.

Єдина на території Україна процедура державної реєстрації (перереєстрації),зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причіпів, напівпричіпів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів встановлена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причіпів, напівпричіпів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 - мотоблок до визначення транспортного засобу не належить та державній реєстрації не підлягає.

Водночас,у наказі Держстандарту України №31 від 25 січня 1995 року "Засоби транспортні дорожні", яким затверджено перелік транспортних засобів, мотоблок до них не відноситься.

Так, в постанові серії БАД №556174 від 15.08.2023 року не зазначено, який робочий об`єм двигуна мотоблока Зубр, не зазначено наявність закріпленого до мотоблоку напівпричіпа, чи є в ньому сидіння для водія та інше, що позбавляє можливості встановити чи є вказаний мотоблок транспортним засобом в розумінні ст.122 КУпАП.

У контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Хоча в спірній постанові наведено в якості доводу відеофіксація порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, однак такі докази в судове засідання на вимогу суду не надано.

Посилання представника відповідача на неможливість надати до суду відеодоказ на підтвердження порушення позивачем ПДР України у зв`язку зі спливом строку зберігання відеозаписів не усуває сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 .

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Так, доказів на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 122 КУпАП, відповідачем суду не подано, зокрема і відеозапису, посилання на який є у оскаржуваній постанові.

У даному випадку для підтвердження порушень позивачем ПДР України відповідач відповідно до ст.251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки з відображенням позивача, на яких зафіксовано порушення, особисті пояснення позивача, пояснення свідків тощо.

Отже, оскаржувана постанова ґрунтується виключно на даних, дійсність яких заперечується позивачем. Інших доказів, які б, відповідно до ст. 251 КУпАП, свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 122 КУпАП, в процесі провадження адміністративної справи, не здобуто.

Посилання представника відповідача на неможливість надати до суду відеодоказ на підтвердження порушення позивачем ПДР України у зв`язку зі спливом строку зберігання відеозаписів не звільняє відповідача щодо доказування правомірності свого рішення та надання суду відповідних доказів наявності адміністративного правопорушення та винуватості особи у його вчиненні.

Позивачем заперечується факт вчинення ним вказаних в постанові серії БАД №556174 від 15.08.2023 адміністративних правопорушень, натомість, будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови, відповідачем не надано.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм Правил дорожнього руху України.

Суд вважає, що складання постанови без будь-яких фактичних доказів вчинення адміністративного правопорушення є неправомірним та незаконним, що підтверджується постановою Верховного Суду у справі №357/10134/17 від 23.10.2019, а тому подібні постанови підлягають скасуванню.

Презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.122 КУпАП.

Разом з тим, щодо застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу та його розміру суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення ; дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 122 КУпАП із застосуванням ч.2 ст.36 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Санкція ч.2 ч.122 КУпАП передбачає штраф в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що поліцейським СРПП відділу поліції №1 ЖРУП ГУНП в Житомирській області Паламарчуком В.В. винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст.122 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. Зазначає, що на момент винесення оскаржуваної постанови водій був позбавлений права керувати транспортним засобом строком на 1 рік. Звертає увагу суду, що поліцейським при винесені постанови в оформленні бланку було здійснено описку в сумі штрафу (взято в дужки невірну суму, зазначивши поряд вірну, а саме не 510 грн., а 20400 грн).

Водночас, як слідує з оскаржуваної постанови, хоча поліцейський в оскаржуваній постанові зазначив, що ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами постановою Черняхівського районного суду від 24.01.2023 року № 293/49/23 строком на 12 місяців, проте кваліфікував вчинені ОСОБА_1 правопорушення за ч.1 ч.2 ст.122 КУпАП. А відтак, розмір штрафу з врахуванням положень ст.36 КУпАП, за вказаною кваліфікацією має становити 510 грн., а не 20400 грн.

Слід зазначити, що суд позбавлений права самостійно змінювати кваліфікацію вчиненого чи змінювати фабулу викладеного правопорушення, що узгоджується із рішенням Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 року, заява N 36673/04 у справі "Малофєєва проти Росії", де суд констатував, що у випадку коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь звинувачення.

Водночас, належно завірена копія постанови Черняхівського районного суду від 24.01.2023 року № 293/49/23 відповідачем до матеріалів справи не долучена. Відомості про те, що особа була позбавленою права керування транспортними засобами мають бути підтверджені документально шляхом долучення належно завіреної копії постанови.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зазначене в постанові серії БАД №556174 від 15.08.2023 року адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. не відповідає санкціям ч.1, ч.2 ст.122 КУпАП.

Приписами ч.2 ст.283 КпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

В даному випадку в постанові серії БАД №556174 від 15.08.2023 про накладення адміністративного стягнення дії ОСОБА_1 кваліфіковано ч.1 та ч.2 ст.122 КУпАП.

У силу приписів ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За таких обставин, поліцейським в ході притягнення позивача до адміністративної відповідальності було недотримано вимоги ст.7 КУпАП щодо здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності, що свідчить про незаконність оскаржуваної постанови

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.122 КУпАП, а прийняте посадовою особою оскаржуване рішення (постанова) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

Таким чином, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем, всупереч приписам КАС України, правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відсутності належних та допустимих доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим оскаржувана постанова поліцейського сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 4 Житомирського РУП Головного управління Національної поліції в Житомирській області сержанта поліції Паламарчука В.В. серії БАД №556174 від 15.08.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1, ч.2 ст.122 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.

На підставі ст. 19 Конституції України, керуючись ст.ст.7, 9, 23, 213, 251, 280 КУпАП, ст. ст.2, 77, 241-246, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №556174 від 15.08.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1, ч.2 ст.122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1, ч.2 ст.122 КУпАП, - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області, адреса місцезнаходження: 10001, Старий бульвар, 5/37, Житомир, Житомирська область; .

Суддя А.М. Збаражський