Справа № 420/1288/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1288/23
14 травня 2024 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 22.03.2023 по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 № 420/1288/23 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 01.02.2022.
Судове рішення набрало законної сили 24.04.2024, проте сторона позивача не зверталася до суду за видачею виконавчого листа по даній справі.
13.05.2024 до суду від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю по цій справі в порядку статті 383 КАС України, в обґрунтування якої зазначено, що на виконання зазначеного рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_3 склав та направив до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідку від 17.05.2023 № ЮО112457 про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2022.
Ознайомившись зі змістом наданої довідки, позивачу стало відомо, що відповідачем визначено розмір посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102,00 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт, замість визначеного у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року по справі №420/1288/23 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, який згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» становить 2481,00 грн.
Не погодившись зі змістом довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17.05.2023 № ЮО112457, виданої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року по справі №420/1288/23, позивач звернувся до суду з новим позовом щодо визначення змісту зазначеної довідки.
У вказаній ухвалі суд дійшов висновку, що спірні правовідносини по даній справі є такими, що вирішені рішенням суду від 22.03.2023 року по справі №420/1288/23, яке набрало законної сили, та які підлягають вирішенню на стадії виконання рішення суду згідно Розділу IV КАС України (Процесуальні питання, пов`язані з виконання судових рішень в адміністративних справах).
Водночас, питання щодо визначення розміру надбавки за особливості проходження служби та розміру премії не було предметом розгляду по справі №420/1288/23, а тому в цій частині позивачем заявлено окремий позов.
Враховуючи наведене, відповідачем не виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року по справі №420/1288/23, що зумовлює необхідність застосування заходів судового контролю.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення заяви, з огляду на наступне.
Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини (справи «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції») говорить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.
Відповідно до Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття129), суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 1291 Основного Закону України).
Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення в процесуальному законодавстві України. Так, стаття 14 КАС України передбачає, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Статтею 372 КАС України визначено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.
Слід зазначити, що рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.
Згідно із частиною четвертою статті 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким законом в Україні є Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).
Частина перша статті 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно п.1, 16 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а також накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених Законом.
Таким чином, після відкриття виконавчого провадження державний виконавець має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а також накладати стягнення у вигляді штрафу.
Всупереч наведеному, в заяві не зазначена інформація про хід виконавчого провадження, які заходи вживалися державним виконавцем до відповідача щодо виконання судового рішення у даній справі та на підтвердження вказаних обставин не надані відповідні докази.
Більш того, в даному випадку сторона позивача не зверталася до суду задля отримання виконавчого листа для примусового виконання судового рішення.
За статтею 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; . На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.
Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду. У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. . У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
Суд звертає увагу, що визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.
Указана стаття (383 КАС України) передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.
Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання.
У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону № 1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.
В даному випадку сторона позивача не зверталася до суду задля отримання виконавчого листа для примусового виконання судового рішення.
Зміст конкретних обставин, хронологія та послідовність дій позивача не дають підстави виснувати, що останній в повному обсязі виконав вимоги частини другої статті 383 КАС України, які б зобов`язували суд прийняти до розгляду подану заяву та за наслідками її розгляду ухвалити відповідне рішення.
У контексті викладеного можна узагальнити, що звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, коли останній не використав можливість виконання рішення суду на підставі Закону № 1404-VIII, - є передчасним.
В рішенні від 09.12.2021 у справі № 9901/235/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС можливе за умови перебування виконавчого документу на примусовому виконанні і заходи, вжиті виконавчою службою, не принесли бажаного результату, однак матеріали справи не містять будь-яких доказів вжиття виконавчою службою заходів примусового характеру.
Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що подана позивачем заява про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень підлягає поверненню на підставі абзацу 2 частини 5 статті 383 КАС України, у зв`язку з її невідповідністю вимогам пунктам 7, 8 частини 2 статті 383 КАС України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 383 КАС України, суд
Заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 22.03.2023 по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії повернути заявнику без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя І.В. Завальнюк