Справа № 320/11968/22
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року справа №320/11968/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 19.10.2021 №1-1003, від 06.09.2022 №0-1003, від 07.09.2021 №1-1003, від 06.09.2022 №0-1003.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником комплексу нежитлових будівель, що належить до об`єктів промисловості та використовуються ним у господарській діяльності, зокрема, із виготовлення металевих виробів та конструкцій, що є підставою для звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. Разом з тим, контролюючим органом протиправно нараховано на вказані об`єкти нерухомості податок на нерухоме майно за 2018-2021 роки, а тому податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позову та вказав, що застосування пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. На переконання податкового органу, вказаними нормами податкового законодавства не охоплено нерухомість, яка належить фізичній особі на праві власності.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з 21.02.1997 перебуває на податковому обліку як платник податків.

ГУ ДПС у Київській області на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 06.09.2022 №0-1003, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік по об`єкту, що перебуває у власності позивача загальної площею 3089,20 кв.м ( АДРЕСА_1 ) у розмірі 22 855,20 грн;

- від 06.09.2022 №0-1003, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік по об`єкту, що перебуває у власності позивача загальною площею 30,3 кв.м ( АДРЕСА_2 ) у розмірі 181,80 грн;

- від 07.09.2021 № 1-1003, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 239,07 грн (за 2018 рік - 112,72 грн, за 2019 рік - 126,35 грн), нарахованого на комплекс нежитлових будівель, загальною площею 30,3 кв.м ( АДРЕСА_2 );

- від 19.10.2021 №1-1003, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 40865,39 грн (за 2018 рік - 11491,82 грн, за 2019 рік - 12 881,96 грн, за 2020 рік - 16 491,61 грн), нарахованого на комплекс нежитлових будівель, загальної площею 3089,20 кв.м ( АДРЕСА_1 ).

Позивачем вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 08.11.2022 №14137/6/99-00-06-01-07-06 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач, вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, набрав чинності з 01.01.2015 (Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - це місцевий податок у складі податку на майно, що сплачується платниками податку за об`єкти житлової та/ або нежитлової нерухомості і зараховується до місцевого бюджету (ст.ст. 10, 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 14.1.129, 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти житлової нерухомості - будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, дачні та садові будинки. Об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості.

Перелік платників податку, об`єкт оподаткування, база оподаткування, пільги із сплати податку, ставка податку, податковий період, порядок обчислення суми податку, порядок обчислення сум податку в разі зміни власника об`єкта оподаткування податком, порядок сплати податку, строки сплати податку регулюються статтею 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно підпункту 266.3.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, законодавцем, у кожному буквеному пункті передбачено конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), будівлі промисловості («є»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), тощо).

Отже, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Разом з тим, згідно підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020 не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

У постанові від 02.09.2020 року по справі №0940/1909/18 Верховний Суд зазначив, що обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як у даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Отже, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, а саме: у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Зазначена правова позиція викладена Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17.

У цій постанові Судова палата частково відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15 травня 2018 року у справі №806/2676/17 та вказала, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та перебування у власності промислових підприємств.

А отже, перебування нерухомого майна у власності фізичної особи не є перешкодою для застосування вказаного положення у разі якщо такі об`єкти використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Отже, на підставі вищевикладеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є саме правовий статус будівлі.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

За приписами пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

З огляду на вказане, враховуючи положення підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, суд зазначає, що приписами податкового кодексу чітко визначено, що будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до Державного реєстру прав на нерухоме майно позивачу на праві власності належить комплекс нежитлових будівель загальною площею 3089,20 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Податковим органом не заперечується, що належні позивачу будівлі відносяться до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним із видів діяльності позивача є 25.11 «Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій».

Отже, позивачем здійснюється господарська діяльність, зокрема, із виготовлення металевих виробів та конструкцій, з використанням промислових нежитлових будівель загальною площею 3089,20 кв. за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто позивач використовує вказані нежитлові приміщення з метою здійснення своєї підприємницької діяльності.

Водночас, суд відхиляє доводи відповідача про те, що вказаний вид діяльності (25.11 «Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій») позивачем застосовується лише з 22.02.2022, оскільки вказаний вид діяльності КВЕД 25.11 був заначений у видах діяльності позивача до 2022 року, про що свідчать витяги з реєстру платника єдиного податку позивача, долучені до адміністративного позову.

В підтвердження здійснення господарської діяльності, зокрема, із виготовлення металевих виробів та конструкцій, з використанням нежитлових будівель загальною площею 3089,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем надано докази реалізації таких виробів: копії договорів, актів здачі-прийняття робіт та накладних.

Також відповідачем не надано доказів щодо здачі позивачем цих будівель в оренду, лізинг чи позичку, що унеможливлювало б застосування у спірних правовідносинах підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що умовою застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є використання будівель промисловості для виробництва, при цьому зазначена норма не встановлює обсягів такого використання власником, тобто чи таке використання для виробництва є основним видом доходу власника, чи становить не велику частину такого доходу.

Таким чином, доводи податкового органу щодо невикористання позивачем зазначеного об`єкта для промислового виробництва є необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення від 06.09.2022 №0-1003 та від 19.10.2021 №1-1003 є протиправними та підлягають скасуванню.

Стосовно податкових повідомлень-рішень від 06.09.2022 №0-1003, від 07.09.2021 №1-1003, якими визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахованого на комплекс нежитлових будівель, загальною площею 30,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , судом встановлено, що зазначені приміщення були перереєстровані на нового власника ще у 2013 року за судовим рішенням, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Виходячи з викладеного, нарахування позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за цим об`єктом є безпідставним, недоведеним, отже податкові повідомлення-рішення від 06.09.2022 №0-1003, від 07.09.2021 №1-1003 є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частинами першою, другою статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідач не довів належними і допустимими доказами правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню здійсненні ним судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд.5-а, код ЄДРПОУ ВП 44096797) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд.5-а, код ЄДРПОУ ВП 44096797) від 06.09.2022р. №0-1003, від 06.09.2022р. №0-1003, від 07.09.2021р. №1-1003, від 19.10.2021р. №1-1003.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні, сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд.5-а, код ЄДРПОУ ВП 44096797).

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.