Справа № 460/4080/24
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2024 року м. Рівне №460/4080/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач-1) Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-2), в якому просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 22.01.2024 №66 «Про відмову у призначенні пенсії», яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком починаючи з 09.11.2023;

зобов`язано відповідача-2 призначити та виплатити позивачу починаючи з 09.11.2023 пенсію за віком, зарахувавши до загального страхового стажу: період її роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 26.08.2002; період роботи з 09.03.2005 по 07.09.2011 та з 21.11.2011 по 13.11.2023 у психіатричному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач досягнувши 60 річного пенсійного віку, маючи загальний календарний страховий стаж більше 37 років (а у пільговому розрахунку повних 56 років), 09.01.2024 звернулася до відповідача-2 із заявою про призначення їй пенсії за віком. За принципом екстериторіальності (визначення Пенсійного органу, що вирішує питання про призначення пенсії за принципом випадковості), надані позивачем документи передані для розгляду та прийняття рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії відповідачу-1, який 22.01.2024 прийняв рішення №66 «про відмову у призначенні пенсії» позивачу з підстав відсутності у ОСОБА_1 необхідного стажу не менше 30 років. При цьому, відповідачем-1 відмовлено в зарахуванні періоду роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 26.08.2002 до загального страхового стажу, а період роботи у психіатричному закладі охорони здоров`я з 09.03.2005 по 07.09.2011 та з 21.11.2011 по 13.11.2023 не зараховано у в подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач, вважаючи оскаржене рішення відповідача-1 протиправним і таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, звернулася до суду із позовною заявою.

Ухвалою суду від 19.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Відповідач-1 подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що мінімальний страховий стаж для призначення позивачу пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи, за наявності страхового стажу, зокрема з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 не менше 30 років. Рішенням від 15.01.2024 №66 позивачу призначено пенсію за віком з 09.11.2023. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області направлено до головного управління лист за вих. №1700-0302-9/4248 від 22.01.2024 про перегляд страхового стажу позивача та доопрацювання ЕПС. У вказаному листі повідомлено, що за результатами перевірки пенсійної справи, встановлено, що до страхового стажу заявниці неправомірно враховано період роботи в російській федерації з 01.01.1993 по 26.08.2002, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила виконання зобов`язань відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. З 19 червня 2023 року Україна припинила участь у зазначеній Угоді.

З урахуванням вищезазначеного, відповідач - 2 просив доопрацювати електронну пенсійну справу без використання принципів черги (за допомогою Релізу змін в підсистемі Призначення та виплата пенсій (ППВП) версія 1.6.74.1 від 04.04.2022) та прийняти відповідне рішення щодо призначення/відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства. У разі відсутності технічної можливості відпрацювання електронної пенсійної справи або незгоди повідомити письмово з обґрунтуванням своєї позиції.

В свою чергу, відповідачем-1 розглянуто лист відповідача-2 та повідомлено, що заяву про призначення пенсії за віком від 09.11.2023 за №408 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), розглянуто повторно. Рішенням від 22.01.2024 №66 електронна пенсійна справа ОСОБА_1 приведена у відповідність та винесено рішення про відмову в призначені пенсії.

Відповідач-2 відзиву на позовну заяву не подав, своєї позиції щодо заявлених позовних вимог суду не повідомив.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 річного віку 09.01.2024 звернулася до відповідача-2 із заявою про призначення на пенсії за віком.

Рішенням відповідача-1 від 22.01.2024 №66 (обраного для розгляду документів за принципом випадковості) позивачу було відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного мінімального страхового стажу 30 років. Спірним рішенням відповідача-1 позивача повідомлено, що страховий стаж особи становить 26 років 11 місяців 1 день. За результатами розгляду на даних документів, до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно із трудовою книжкою (серії НОМЕР_2 ) на території росії з 01.01.1992 по 26.08.2002. Право на призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону, з урахуванням наявних документів, заявниця набуде після досягнення 63 річного віку, з 09.11.2026.

Окрім цього, із розрахунку страхового стажу для визначення права на пенсію (РС-розрахунок) вбачається, що період роботи ОСОБА_1 з 09.03.2005 зарахований до стажу роботи у календарному обчисленні.

Вважаючи протиправним рішення відповідача-1 від 22.01.2024 №66 про відмову в призначенні пенсії та поведінку Пенсійного органу щодо не зарахування періоду роботи з 09.03.2005 по 07.09.2011 та з 21.11.2011 по 13.11.2023 до стажу в подвійному розмірі, позивач звернулася до суду із позовною заявою про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Згідно зі статтею 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV від 09.07.2003) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV від 09.07.2003 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Позивач вважає, що у зв`язку з наявністю у неї страхового стажу понад 30 років, вона має право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 річного віку 09.11.2023.

Матеріалами справи підтверджується, що обчислений відповідачем-1 загальний страховий стаж позивача склав 26 років 11 місяців 1 день. При цьому, як вважають Пенсійні органи відсутні підстав для зарахування спірного періоду роботи з 01.01.1992 по 26.08.2002 , оскільки росія та Україна припинили взаємні відносини у сфері соціального забезпечення та зупинили дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 №140/98-ВР.

Перевіряючи правомірність поведінки відповідача в цій частині, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Спірним у даній справі є зарахування періоду роботи на території російської федерації до набрання чинності Законом №1058-IV з 01.01.1992 по 26.08.2002.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону №1788-XII, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Записами трудової книжки позивача Серія НОМЕР_2 , дата заповнення 02.04.1985 стверджується наступне: запис №3 від 03.07.1989 прийнята на посаду зав. ФП (завідувач фельдшерського пункту) Спаської районної поліклініки Приморського краю російської федерації (наказ №28§3 від 03.07.1989); від 26.08.2002 звільнена із займаної посади у зв`язку з виїздом по місцю служби військовослужбовця (наказ №45 від 26.08.2002).

Суд встановив, що записи трудової книжки про спірний період роботи позивача у російській федерації виконані російською мовою, відповідачі не вимагають перекладу цих записів, із них можливо встановити період, посаду, заклад та умови роботи, які підлягають зарахуванню до загального страхового стажу для обчислення пенсії за віком. Зазначені записи підписані посадовими особами, а запис про звільнення скріплений печаткою роботодавця.

Відповідач-1 стверджує, що згідно із Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейний та кримінальних справах від 22.01.1993» від 1 грудня 2022 року № 2783-IX зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейний та кримінальних справах від 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 №240/-94-ВР та протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 №140/98-ВР.

Разом з тим, суд оцінює критично і відхиляє дані доводи Пенсійного органу з наступних підстав.

За правилами частини другої статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VI права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Таким чином, до питання призначення пенсії застосовуються правила, передбачені договорами (угодами) між Україною та іншими державами.

Згідно з приписами Угод між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі Угода у галузі пенсійного забезпечення, чинною станом на дату прийняття відповідачем-1 оскарженого рішення) та про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Згідно зі статтею 1 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди у галузі пенсійного забезпечення призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СРСР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Згідно зі ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідачами не надано доказів, які би заперечували достовірність записів трудової книжки та зазначеної в ній інформації.

При цьому, суд вважає, що Посилання відповідачів на постанову Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» є необґрунтованими, оскільки позивач набула трудовий стаж, звернулася за призначенням пенсії з документами, які були отриманні останнім до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Окрім цього, у силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Позиція відповідачів суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

А тому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Враховуючи вищевикладене, відповідач-1 протиправно відмовив у зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи позивача в російській федерації, що підтверджено належними і допустимими доказами з 01.01.1992 по 26.08.2002 (в сукупності 10 років 7 місяців 26 днів).

Відтак, в ході розгляду справи судом встановлено, що загальний календарний страховий стаж позивача станом на дату звернення до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії складав 37 років 6 місяців 27 днів (добровільно зараховано Пенсійними органами 26 років 11 місяців 1 день та протиправно не зараховані 10 років 7 місяців 26 днів із 01.01.1992 по 26.08.2002), при мінімальному 30 - календарних років, чого відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV було достатньо відповідачу-1 для прийняття рішення про призначення позивачу пенсії за віком.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що оскаржене рішення відповідача-1 від 22.01.2024 №66 «Про відмову у призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком починаючи з 09.11.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.

Оцінюючи доводи позивача щодо протиправності поведінки відповідача-1, яка полягає у не зарахуванні періоду роботи ОСОБА_1 з 09.03.2005 по 07.09.2011 та з 21.11.2011 по 13.11.2023 у психіатричному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд виходить із наступного.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон №1058-IV.

Відповідно до преамбули Закону №1058-IV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Окрім цього, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України в відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Положення ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути застосовано при кратному обчисленні стажу лише за період до дня набрання законної сили Законом №1058-IV, тобто до 01.01.2004.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Матеріалами справи підтверджується, та не є спірними ті обставини, що з 09.03.2005 по 07.09.2011 та з 21.11.2011 по 13.11.2023 позивач працювала у психіатричному закладі охорони здоров`я.

Проте, із розрахунку загального страхового стажу для визначення права на пенсію вбачається, що вказаний період роботи позивача зарахований до страхового стажу без врахування кратності у календарному обчисленні.

При цьому, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у психіатричному закладі охорони здоров`я `я підлягав зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі №214/3705/17, від 08 червня 2022 року у справі №510/1593/16-а у яких суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Аналогічні висновки відображені у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22.

Відповідач 1 зобов`язаний був при обчисленні загального страхового стажу враховувати період роботи ОСОБА_1 з 09.03.2005 по 07.09.2011 та з 21.11.2011 по 13.11.2023 у психіатричному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тому, у спірних правовідносинах відповідач-1 діяв всупереч та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача 2 призначити пенсію за віком, зарахувавши стаж, то суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, згідно з якої дії зобов`язального характеру щодо переведення позивача на інший вид пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Кіровоградській області. А відтак, у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Рівненській області позивачу слід відмовити, оскільки останній не здійснював опрацювання пенсійної справи позивача та не приймав жодних рішень .

За наведених обставин, порушені права, свободи та інтереси позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання відповідача 1 призначити ОСОБА_1 починаючи з 09.11.2023 пенсію за віком, зарахувавши до її загального страхового стажу: період її роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 26.08.2002; період роботи з 09.03.2005 по 07.09.2011 та з 21.11.2011 по 13.11.2023 у психіатричному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем частково надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи частково було спростовано відповідачами.

Відповідач 1, як суб`єкти владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки судом встановлений частково факт наявності порушеного права позивача з боку відповідачів, то поданий позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1, судові витрати на суму 484,48грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 22.01.2024 №66 «Про відмову у призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком починаючи з 09.11.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 з 09.11.2023 пенсію за віком, зарахувавши до загального страхового стажу: період її роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 26.08.2002; період роботи з 09.03.2005 по 07.09.2011 та з 21.11.2011 по 13.11.2023 у психіатричному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 14 травня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7-А,м. Кропивницький,Кропивницький р-н, Кіровоградська обл.,25009, ЄДРПОУ/РНОКПП 20632802) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Д.П. Зозуля