Справа № 500/1350/24
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1350/24

14 травня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №142 від 14.04.2022 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення "Сувора догана" та позбавлення премії за квітень 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.02.2024 ОСОБА_1 ознайомився з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) за №142 від 14.04.2022 в п. 2 зазначено "За порушення вимог ст. ст.9,11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого. Законом від 24.03.1999 №548-ХІУ та вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_1 , водія-електрика відділення управління старшого офіцера на батареї 1 артилерійського взводу 10 артилерійської батареї 4 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення "Сувора догана" та позбавлення премії за квітень 2022року".

Вказує, що солдат ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 та займав посаду водія-електрика відділення управління старшого офіцера на батареї 1 артилерійського взводу 10 артилерійської батареї 4 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

В період з 24.02.22 по 18.05.2022, солдат ОСОБА_1 перебував у службовому відрядженні до ОУВ "Слобода" з метою забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, і відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах бойових дій в зв`язку з військовою агресією російської федерації, що підтверджується наказом військової частини НОМЕР_1 за №37 від 24.02.2022 (вибуття) та №120 від 20.05.2022 (прибуття до ППД).

ОСОБА_1 добросовісно ніс військову служби з дотриманням статуту ЗСУ, до відповідальності не притягався, службу не залишав, будь-яких наказів командира про позбавлення права на отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди за спірні періоди не отримував.

Ухвалою суду від 14.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

29.03.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи заперечення зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 №37, солдат ОСОБА_1 24.02.2022 убув у службове відрядження до оперативного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2022 №54, солдат ОСОБА_1 вибув у службове відрядження до оперативного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації.

29.03.2022 солдат ОСОБА_1 , водій-електрик відділення управління старшого офіцера 10 артилерійської батареї першого артилерійського взводу 4 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , відмовився виконувати наказ безпосереднього командира, а саме заступати в наряд по охороні району розташування підрозділу, чим вчинив правопорушення проти встановленого порядку проходження військової служби, яке містить ознаки адміністративного правопорушення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 10.04.2022 №372 за фактом відмови несення служби по охороні базового табору військовослужбовцем військової служби за контрактом солдата ОСОБА_1 проведено службове розслідування, результати якого викладені в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.04.2022 №142.

Так, змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.04.2022 №142, за порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого. Законом України від 24.03.1999 №548-XIV та вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV, військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_1 , водія-електрика відділення управління старшого офіцера 10 артилерійської батареї першого артилерійського взводу 4 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана".

Зазначає, що позивач володів інформацією про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки в рамках службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 10.04.2022 №372 за фактом відмови несення служби по охороні базового табору військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_1 надавались відповідні пояснення.

Ухвалою суду від 03.04.2024 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.04.2024 продовжено розгляд справи №500/1350/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу.

13.05.2024 ухвалою суду продовжено процесуальний строк розгляду справи №500/1350/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу поза межами процесуального строку розгляду справи.

13.05.2024 від представника позивача адвоката Ярмуся В.Д. надійшла відповідь на позов.

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача, його представника та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 №37, солдат ОСОБА_1 24.02.2022 убув у службове відрядження до оперативного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2022 №54, солдат ОСОБА_1 вибув у службове відрядження до оперативного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації.

29.03.2022 солдат ОСОБА_1 , водій-електрик відділення управління старшого офіцера 10 артилерійської батареї першого артилерійського взводу 4 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , відмовився виконувати наказ безпосереднього командира, а саме заступати в наряд по охороні району розташування підрозділу, чим вчинив правопорушення проти встановленого порядку проходження військової служби, яке містить ознаки адміністративного правопорушення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 10.04.2022 №372 за фактом відмови несення служби по охороні базового табору військовослужбовцем військової служби за контрактом солдата ОСОБА_1 проведено службове розслідування, результати якого викладені в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.04.2022 №142.

Зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.04.2022 №142 "Про результати службового розслідування за фактом відмови несення служби по охороні базового табору військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_1 " видно, що за порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого. Законом України від 24.03.1999 №548-XIV та вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV, військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_1 , водія-електрика відділення управління старшого офіцера 10 артилерійської батареї першого артилерійського взводу 4 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення "сувора догана" та позбавити премії за квітень 2022 року.

Позивач вважає незаконним наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №142 від 14.042022, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове врегулювання дисциплінарної відповідальності військовослужбовців здійснюється на підставі Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України".

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.

Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями

За положеннями пунктів 1-5 Дисциплінарного статуту Збройних сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до пунктів 45, 48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

На військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно із пунктами 84-86 Дисциплінарного статуту Збройних сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до абзацу 5 статті 11, статті 16, абзаців 2, 4, 6, 9, 16, 24-26 статті 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Командир бригади зобов`язаний: підтримувати бригаду у бойовій та мобілізаційній готовності; забезпечувати збереження озброєння, боєприпасів та інших матеріальних засобів бригади, їх своєчасне поповнення до визначених норм; своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки та професійної діяльності військовослужбовців, організації заходів з морально-психологічного забезпечення; щомісяця і по закінченні певного періоду навчання і навчального року підбивати підсумки бойової підготовки й стану військової та виконавської дисципліни; затверджувати розкладку продуктів на тиждень, організовувати щоденний контроль за якістю приготування та повнотою видачі їжі для особового складу, не менше ніж один раз на тиждень особисто перевіряти якість приготування їжі; щоденно видавати письмові накази по стройовій частині, а у разі потреби - з питань бойової підготовки, окремо по тилу, технічній частині та службі ракетно-артилерійського озброєння; організовувати охорону військової частини (корабля), контроль за несенням вартової та внутрішньої (на кораблі - чергової і вахтової) служб, не менше ніж один раз на тиждень особисто перевіряти стан їх несення; здійснювати планові та раптові перевірки, організовувати щорічне проведення інвентаризації матеріальних засобів у службах, керувати роботою внутрішніх комісій, що проводять такі перевірки.

Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно статей 58-59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Командир (начальник) зобов`язаний: планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження; вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

Наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 21017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Пунктом 1 Порядку №608 встановлено, що цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Згідно пункту 1 розділу II Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до абзацу 15 пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб, відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Судом встановлено, що спірним наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.04.2022 №142 "Про результати службового розслідування за фактом відмови несення служби по охороні базового табору військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_1 " завершене службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 10.04.2022 №372 притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана" та позбавлено премії за квітень 2022 року.

Так, в ході розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 водій-електрик відділення управління старшого офіцера на батареї 1 артилерійського взводу 10 артилерійської батареї 4 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , відмовився виконувати наказ безпосереднього командира, а саме заступати в наряд по охороні району розташування підрозділу, чим вчинив правопорушення проти встановленого порядку проходження військової служби.

Опитаний з даного приводу солдат ОСОБА_1 повідомив, що 27.03.2022 під час заступання в добовий наряд з охорони району розташування підрозділу в нього виник конфлікт з командиром взводу сержантом ОСОБА_2 , який вимагав у нього здати його щштатну зброю іншому військовослужбовцю, чим вчинив, на його думку, відносно нього тиск психологічного характеру.

З метою повного та всебічного розслідування, опитані з даного приводу військовослужбовця НОМЕР_2 артилерійської батареї, а саме головний сержант ОСОБА_3 та солдат ОСОБА_4 , повністю спростували пояснення солдата ОСОБА_1 та повідомили, що 29.03.2022 були свідками того, що солдат ОСОБА_1 , перебуваючи на території розташування підрозділу, без будь-яких обґрунтованих пояснень відмовився заступати в добовий наряд по охороні району розташування підрозділу та добровільно віддав закріплену за ним автоматичну зброю - АКС-74 сержанту ОСОБА_2 .

Наведені обставини також підтверджуються інформацією, викладеною у письмовому рапорті підполковника ОСОБА_5 , командира НОМЕР_3 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку із вищевикладеним, суд не бере до уваги посилання представника позивача про те, що постановою Малинського районного суду Житомирської областівід 13 липня 2022 року по справі №283/1080/22 провадження у якій про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд також зауважує, що предметом даного спору є вирішення питання щодо правомірності винесення спірного наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.04.2022 №142 "Про результати службового розслідування за фактом відмови несення служби по охороні базового табору військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_1 "

Отже, у цій справі ключовим питанням для надання оцінки правовірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є встановлення наявності факту невиконання чи неналежного виконання позивачем службових обов`язків щодо дотримання військової дисципліни, тобто наявності підстав для притягнення його до дисциплінарного відповідальності.

Згідно із пунктом 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

За таких обставин, беручи до уваги встановлені обставини суд приходить до переконання про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування.

При цьому суд зауважує, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Суд враховує позицію Верховну Суду висловлену у постанові від 07 грудня 2021 року у справі №120/278/20-а, відповідно до якої повноваження стосовно оцінки обставин, встановлених службовим розслідуванням, надання оцінки критеріям, які враховуються при обранні виду стягнення, тяжкості проступку та заподіяній шкоді, ставленню порушника до службових обов`язків, визнанню особою своєї вини в ході службового розслідування, рівень її кваліфікації тощо, є виключними дискреційними повноваженнями відповідної посадової особи, у даному випадку командира військової частин НОМЕР_1 , оскільки результатом реалізації таких повноважень є обрання одного з восьми можливих видів дисциплінарних стягнень.

Так, дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно із частиною другою статті 19 Конституції України "органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v.Bulgaria" №30985/96).

Згідно із Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11 березня 1980 року, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.

Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі №240/44051/21, від 28 червня 2023 року у справі №640/20223/20 та інших.

З підстав викладеного вище суд погоджується із правомірністю винесення наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.04.2022 №142 "Про результати службового розслідування за фактом відмови несення служби по охороні базового табору військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_1 "

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача і, як наслідок, відмови у задоволенні позовних вимог.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) і "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно із частинами першою-другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача та кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", судом не вирішується питання про розподіл судових витрат за правилами статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №142 від 14.04.2022 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення "Сувора догана" та позбавлення премії за квітень 2022 року відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 14 травня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.