Справа № 420/11881/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 17 квітня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з коштів та майна ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що були накладені в процесі виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 38 507,57 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не вилучення запису з Єдиного реєстру боржників відносно ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що був внесений туди в процесі виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 38 507,57 грн.;

- зобов`язати Ізмаїльський відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти всі арешти та обтяження що були накладені на майно та кошти ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що були накладені в процесі виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 38 507,57 грн.;

- зобов`язати Ізмаїльський відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вилучити запис з Єдиного реєстру боржників відносно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що був внесений туди в процесі виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 38 507,57 грн.;

- судовий збір стягнути з відповідача.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що в провадженні Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження за якими позивач - ОСОБА_1 , був боржником. В рамках ВП № 52573460 виконувався виконавчий напис № 714 від 27.02.2014 року, що виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки: нежитлові будівлі, адреса: АДРЕСА_1 , з метою погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 646 464,90 грн. У вказаному виконавчому провадженні було зазначено спосіб виконання виконавчого напису - звернення стягнення на іпотечне майно. Вказане майно було продане з прилюдних торгів, виконавче провадження ВП № 52573460 завершено та вказаний виконавчий напис нотаріуса не підлягає повторному виконанню, оскільки іпотечне майно було продане.

Залишок не стягнутого виконавчого збору за постановою про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року у розмірі 38 507,57 грн. було виведено в окреме виконавче провадження ВП № 53921035 (далі - постанова про стягнення виконавчого збору). В процесі виконання постанови про стягнення виконавчого збору, постановою про арешт майна боржника ВП № 53921035 від 12.05.2017 року було накладено арешт на все моє рухоме та нерухоме майно та позивача внесено до державного реєстру боржників. 27.07.2017 року виконавче провадження ВП № 53921035 було завершено на підставі п. 9 ч. І ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнень не було.

Позивач зазначає, що на теперішній час відносно нього відсутні відкриті виконавчі провадження, а постанова про стягнення виконавчого збору після 27.07.2017 року вже не пред`являлась до примусового виконання та не може бути пред`явлена у зв`язку із закінченням строків пред`явлення. Крім того, сама постанова про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року, що виконувалась в рамках виконавчого провадження ВП № 53921035 та саме виконавче провадження ВП № 53921035 знищена зі спливом трирічного строку його зберігання.

Таким чином, сам виконавчий документ знищено зі спливом строків його зберігання та діюче законодавство України не передбачає процедури видачі дублікату цього виконавчого документу.

Разом з тим, ВДВС відмовляється зняти арешт з майна позивача не дивлячись на те,

що відносно нього відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження, а постанова про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 2.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 38507, 57 грн. знищена у зв`язку із спливом трирічного строку їх зберігання, виконавче провадження з її примусового виконання з цих підстав вже не буде ніколи відкрито.

З огляду на викладене позивач зазначає, що ВДВС пропустив строк на повторне пред`явлення до примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, що мало відбутись в строк до 28.10.2017 року але не відбулось та вважає, що майнові претензії держави в особі ДВС мають бути виражені тільки у - відкритому виконавчому провадження, а наявність завершеного виконавчого провадження та арешту не може рахуватись за майнові претензії.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

На виконанні у відділі ДВС перебували виконавчі провадження № 52573460 та 53921035 про звернення стягнення на предмет іпотеки боржника та стягнення виконавчого збору у розмірі 38507,57 грн. 12.05.2017 року з метою реального та фактичного виконання рішення, державним виконавцем за виконавчим провадженням № 53921035 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно. Вищевказані виконавчі провадження на теперішній час знищені у зв`язку із спливом трирічного строку їх зберігання.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що зняти арешт з майна, що був накладений постановою про арешт майна боржника ВП № 53921035 від 12.05.2017 року відділом ДВС не має можливості, оскільки виконавчий збір у розмірі 38507,57 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн. не сплачені боржником на теперішній час.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, за окремою категорію термінових адміністративних справ передбачених статтею 287 КАС України.

Вищевказаною ухвалою також витребувано з Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (проспект Миру, буд. 23, кім. 203, м. Ізмаїл, Одеська область, 68609, ) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 53921035 у повному обсязі.

Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 30 квітня 2024 року.

07 травня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/8370/24).

Станом на 14 травня 2024 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиція позивача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

В провадженні Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження за якими позивач - ОСОБА_1 , був боржником.

В рамках ВП № 52573460 виконувався виконавчий напис № 714 від 27.02.2014 року, що виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки: нежитлові будівлі, адреса: АДРЕСА_1 , з метою погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 646 464,90 грн.

У вказаному виконавчому провадженні було зазначено спосіб виконання виконавчого напису - звернення стягнення на іпотечне майно. Вказане майно було продане з прилюдних торгів, виконавче провадження ВП № 52573460 завершено та вказаний виконавчий напис нотаріуса не підлягає повторному виконанню, оскільки іпотечне майно було продане.

Залишок не стягнутого виконавчого збору за постановою про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року у розмірі 38 507,57 грн. було виведено в окреме виконавче провадження ВП № 53921035 (далі - постанова про стягнення виконавчого збору).

В процесі виконання постанови про стягнення виконавчого збору, постановою про арешт майна боржника ВП № 53921035 від 12.05.2017 року було накладено арешт на все моє рухоме та нерухоме майно та позивача внесено до державного реєстру боржників.

27.07.2017 року виконавче провадження ВП № 53921035 було завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що майно, яке належить боржнику, підлягає опису та арешту відсутнє.

На теперішній час відносно позивача відсутні відкриті виконавчі провадження, а постанова про стягнення виконавчого збору після 27.07.2017 року вже не пред`являлась до примусового виконання та не може бути пред`явлена у зв`язку із закінченням строків пред`явлення.

Крім того, сама постанова про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року, що виконувалась в рамках виконавчого провадження ВП № 53921035 та саме виконавче провадження ВП № 53921035 знищена зі спливом трирічного строку його зберігання.

27 березня 2023 року позивача звернувся до відповідача із заявою у якій просив:

- повідомити чи спростувати інформацію про наявні відкриті виконавчі провадження відносно нього у ВДВС та у АСВП (вказати стягувача, суму боргу та реквізити виконавчого документа);

- повідомити чи спростувати інформацію про знищення постанови про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 38507,57 грн.;

- надати для ознайомлення матеріали ВП№ 52573460 та ВП№ 53921035;

- надати роздруківку с АСВП постанови про відкриття ВП № 52573460 та постанови про завершення ВП№ 52573460;

- надати роздруківку с АСВП постанови про відкриття ВП № 53921035 та постанови про завершення ВП № 53921035;

- надати роздруківку с АСВП постанови про арешт майна боржника ВП№ 53921035

від 12.05.2017року;

- надати роздруківку с АСВП постанови про постанови про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 38 507,57 грн.;

- зняти арешт з майна, що був накладений постановою про арешт майна боржника ВП № 53921035 від 12.05.2017 року;

- вилучити записи з Єдиного реєстру боржників відносно ОСОБА_1 , що були туди внесені в процесі виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 38 507,57 грн.

02.04.2024 року від відповідача позивач отримав відповідь в якій, зокрема було зазначено, що: «Згідно до автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на день надання відповіді, відносно Вас відсутні відкриті виконавчі провадження. Матеріали ВП № 52573460 та ВП № 53921035 на теперішній час знищені у зв`язку із спливом трирічного строку їх зберігання та з цих причин вони не можуть бути Вам надані для - ознайомлення. Постанова про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 38507,57 грн. також знищена у зв`язку із спливом трирічного строку їх зберігання так як вона знаходилась в матеріалах ВП № 53921035. … Враховуючи вищевикладене зняти арешт з майна, що був накладений Постановою про арешт майна боржника ВП № 53921035 від 12.05.2017 року ВДВС не має можливості, оскільки виконавчий збір у розмірі 38507,57 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн. не сплачені боржником на теперішній час. Тільки після повного виконання вимог вищевказаного виконавчого документа, арешт з майна буде знято. Про що буде винесена відповідна постанова. Вилучити Вас з реєстру боржників ВДВС також не може з аналогічних підстав.».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з коштів та майна ОСОБА_1 , що були накладені в процесі виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 38 507,57 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Релевантні джерела права та висновки суду

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1404-VIII).

Між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються як нормами Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ від 02.06.2016 року, так і нормами Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999 року, який діяв на час видання виконавчого напису нотаріуса за яким було відкрито виконавче провадження.

Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999 року (у відповідній редакції) регулювалася процедура відкриття виконавчого провадження, а саме державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносив постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частиною шостою цієї статті передбачено, що за заявою стягувана, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження мав право накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Ареш на майно боржника міг накладатися державним виконавцем у встановлений статтею 55 цього Закону спосіб, зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999 року, у разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувану згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону (стаття 24 зазначеного Закону).

Як зазначено у пункті 8 частини першої статті 37 цього Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у випадках фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Наслідками закінчення виконавчого провадження на підставі статті 38 цього закону є припинення чинності арешту майна боржника.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ від 02.06.2016 року, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках, як передбачено у ч.5 ст.59 зазначеного вище Закону, арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

За правилами ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року

№1404-УІІІ, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. В свою чергу, за вимогами пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до пункту 8.19 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008, завершені виконавчі провадження в архів органу юстиції не передаються і підлягають знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання. Строк зберігання завершених виконавчих проваджень переданих на зберігання, відповідно до п.9.9. цього Порядку, становить 3 (три) роки.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

За правилами статті 37 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; 6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом; 8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконане, відповідно до пункту 8 частини першої цієї статті, під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Згідно частини першої статті 38 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону №606-XIV, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-ХІІ, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках, як передбачено у ч.5 ст.59 зазначеного вище Закону, арешт може бути знятий за рішенням суду.

За правилами ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-Х-ІІ, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. В свою чергу, за вимогами пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналіз викладених норм дає суду підстави вважати, що наслідки завершення виконавчого провадження, у тому числі зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані державним виконавцем лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав за певних умов.

Аналогічна правова оцінка викладена Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 р. у справі № 826/20120/14.

Таким чином, відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не передбачає застосування державним виконавцем наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною першою статті 38 Закону України "Про виконавче провадження", в тому числі зняття арешту з майна боржника.

Судом встановлено, що в провадженні Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження за якими позивач - ОСОБА_1 , був боржником.

В рамках ВП № 52573460 виконувався виконавчий напис № 714 від 27.02.2014 року, що виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки: нежитлові будівлі, адреса: АДРЕСА_1 , з метою погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 646 464,90 грн.

У вказаному виконавчому провадженні було зазначено спосіб виконання виконавчого напису - звернення стягнення на іпотечне майно. Вказане майно було продане з прилюдних торгів, виконавче провадження ВП № 52573460 завершено та вказаний виконавчий напис нотаріуса не підлягає повторному виконанню, оскільки іпотечне майно було продане.

Залишок не стягнутого виконавчого збору за постановою про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року у розмірі 38 507,57 грн. було виведено в окреме виконавче провадження ВП № 53921035 (далі - постанова про стягнення виконавчого збору).

В процесі виконання постанови про стягнення виконавчого збору, постановою про арешт майна боржника ВП № 53921035 від 12.05.2017 року було накладено арешт на все моє рухоме та нерухоме майно та позивача внесено до державного реєстру боржників.

27.07.2017 року виконавче провадження ВП № 53921035 було завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що майно, яке належить боржнику, підлягає опису та арешту відсутнє.

З листа відповідача, наданого у відповідь на запит позивача, а також відзиву на позов вбачається, що матеріали ВП № 52573460 та ВП № 53921035 на теперішній час знищені у зв`язку із спливом трирічного строку їх зберігання; постанова про стягнення виконавчого збору № 52573460 від 12.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 38507,57 грн. також знищена у зв`язку із спливом трирічного строку їх зберігання так як вона знаходилась в матеріалах ВП № 53921035; зняти арешт з майна, що був накладений постановою про арешт майна боржника ВП № 53921035 від 12.05.2017 року ВДВС не має можливості, оскільки виконавчий збір у розмірі 38507,57 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн. не сплачені боржником на теперішній час.

У свою чергу матеріали справи не містять доказів сплати позивачем боргового зобов`язання в межах виконавчого провадження № 53921035.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що наявність арешту на його майні не переслідує легітимну мету, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивачем як боржником в межах виконавчого провадження №53921035 були виконані зобов`язання щодо сплати виконавчого збору у розмірі 38507,57 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн.

Суд звертає увагу, що повернення виконавчого листа стягувачу за встановлених обставин не надавало право та не зобов`язувало державного виконавця вчиняти дії щодо зняття арешту з майна боржника, оскільки боргові зобов`язання боржником фактично не виконані.

Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в частині того, що визначене боргове зобов`язання ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 53921035 станом на сьогодні не підлягає виконанню, матеріали справи не містять.

Судом не встановлено, що виконавчий документ не визнавався таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку та в межах виконавчого провадження № 53921035 відсутні ознаки протиправної бездіяльності державного виконавця щодо зняття арешту з майна позивача.

У контексті оцінки доводів позивача суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів позивача висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 249, 269, 271, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст.255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст.287 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п.15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України. Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 272 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Ізмаїльський відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (проспект Миру, буд. 23, кім. 203, м. Ізмаїл, Одеська область, 68609, ).

Суддя С.О. Cтефанов