Справа № 140/2619/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/2619/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання дій протиправними щодо відмови у поновленні виплати пенсії з моменту звернення 24.01.2024, яка була призначена з 2002 року згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262-XII); зобов`язання поновити виплату пенсії з 24.01.2024, яка була призначена з 2002 року згідно із Законом №2262-XII.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером Міністерства оборони України та з 2002 року отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII, перебуваючи на обліку в ГУ ПФУ в м. Севастополь. Зазначає, що після анексії у 2014 році Автономної Республіки Крим він був вимушений покинути своє місце проживання та у 2017 році виїхав на підконтрольну територію України. 24.01.2024 позивач звернувся з заявою до ГУ ПФУ у Волинській області про поновлення пенсії, яку йому було призначено у 2002 році згідно Закону №2262-XII. Однак листом від 22.02.2024 відповідач повідомив, що питання відновлення (продовження) пенсійних виплат у період воєнного стану особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь в умовах відсутності документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійних виплат, законодавчо не врегульовано; оскільки документи, які підтверджують припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, відсутні, то поновити виплату пенсії немає підстав.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії, яка була призначена з 2002 року згідно із Законом №2262-XII протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю, посилаючись на те, що позивачем не надано пенсійної справи та документів про припинення виплати пенсії в АР Крим, тому ГУ ПФУ у Волинській області прийнято законне рішення про відмову в поновленні виплати пенсії.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України та у період з 31.08.1974 по 14.05.2002 проходив військову службу, що підтверджується довідкою взамін військового квитка (а.с. 10), витягом з наказу Головнокомандувача військово-морських сил Збройних Сил України від 22.04.2002 №066 (а.с. 11).

Посвідченням серії НОМЕР_1 (дублікат) підтверджено, що ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII (а.с. 9). Станом на 2014 рік позивач перебував на обліку в ГУ ПФУ в м. Севастополь, що підтверджено листом Пенсійного фонду України від 29.02.2024 №7442-5622/К-03/8-2800/24 (а.с. 18).

Як вбачається із довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.09.2017 №764-315779, позивача було взято на облік як внутрішньо переміщену особу з міста Севастополь, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

24.01.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просив здійснити запит на отримання його електронної пенсійної справи та поновити виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII, яку він отримував з 2002 року (а.с. 13-14).

На вказану заяву ГУ ПФУ у Волинській області листом від 22.02.2024 №2802-1451/К-02/8-0300/24 повідомило, що виплата позивачу пенсії з квітня 2014 року на території, яка контролюється української владою, не здійснювалась, а питання відновлення (продовження) пенсійних виплат у період воєнного стану особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь в умовах відсутності документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійних виплат, законодавчо не врегульовано. Документи, які підтверджують припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, відсутні. Стосовно здійснення запиту щодо витребування пенсійної справи, то у період дії воєнного стану в органів Пенсійного фонду України в області відсутні відповідні повноваження. Враховуючи викладене, поновити виплату пенсії немає підстав (а.с.15).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

З 22.11.2014 набув чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України №1706-VII громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон №2262-XII.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2262-XII особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з статтею 1-1 Закону №2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 10 Закону №2262-XII визначено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 49 Закону №2262-XII пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 52 Закону №2262-XII особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця його проживання, через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-XII врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 № 10-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 (далі - Порядок №3-1).

Відповідно до пунктів 3 та 11 розділу І Порядку №3-1 заява про поновлення пенсії подається заявником до органу, що призначає пенсію.

Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом).

Днем звернення за поновленням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно з пункту 5 розділу ІІ Порядку №3-1 переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів.

При переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати пенсії особа може додатково подати документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку, підвищення та інші доплати).

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Як встановлено в ході розгляду даної справи, ОСОБА_1 з 2002 року перебував на обліку в ГУ ПФУ в м. Севастополь як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII, тобто спір між сторонами щодо права позивача на призначення пенсії відсутній, оскільки позивачу така пенсія уже була призначена.

Відповідач відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання.

Проте позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки витребування пенсійної справи позивача з органу Пенсійного Фонду за попереднім місцем проживання (реєстрації) покладається саме на орган, що призначає (поновлює) пенсію, а позбавлення управління можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи не може слугувати підставою для відмови у поновленні виплати пенсії.

Право на поновлення виплати пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання документів про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду РФ.

Доказів того, що позивач отримав громадянство РФ та одержував пенсію в органах пенсійного забезпечення РФ, суду не надано.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач як громадянин України має право на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до законодавства України. Будучи внутрішньо переміщеною особою, позивач має право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання. Конституційне право позивача на вже призначену пенсію не може бути поставлено у залежність від місцезнаходження його пенсійної справи, а відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у поновленні виплати пенсії. Закони про пенсійне забезпечення не передбачають умовою виплати пенсії особі, яка переселилася з тимчасової окупованої території та отримала статус внутрішньо переміщеної особи, отримання від окупаційної влади відомостей про виплату чи припинення виплати пенсії такій особі.

Така позиція узгоджується із висновками Верховному Суду, викладеними у постанові від 22.09.2021 у справі №308/3864/17, відповідно до яких відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо наявності у позивача права на поновлення виплати пенсії, яка йому була призначена відповідно до Закону №2262-XII.

Пунктом 11 розділу І Порядку № 3-1 обумовлено, що днем звернення за поновленням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Оскільки позивачем подана до ГУ ПФУ у Волинській області заява 24.01.2024, то пенсія йому має бути поновлена з цієї дати.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, на підставі наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог у спосіб прийняття рішення про визнання дій ГУ ПФУ у Волинській області протиправними щодо відмови позивачу у поновленні виплати пенсії з 24.01.2024, яка була призначена згідно із Законом №2262-XII, та зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 24.01.2024, яка була призначена згідно із Законом №2262-XII

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн., сплачений квитанцією від 07.03.2024 (а.с. 4).

Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне.

За правилами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про представництво та надання правових послуг адвоката від 24.01.2024 №03, укладений між позивачем та адвокатом Пікуном Б.І. (а.с. 20), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 6), ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АС №1087107 від 07.03.2024 (а.с. 21) та копію квитанції до прибуткового касового ордера від 07.03.2024 на суму 2000,00 грн. (а.с. 22).

Як вбачається з попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу, адвокат надав позивачу такі послуги: зустріч, консультація клієнта, дослідження документів, вивчення нормативної бази та узгодження правової позиції, підготовка та направлення заяви до ГУ ПФУ у Волинській області, виготовлення копій документів (2 год) 500,00 грн.; підготовка процесуальних документів: підготовка та подання позовної заяви (3 год) 1000,00 грн.; представництво та захист інтересів клієнта в суді (відповідь на відзив, виготовлення копій документів) (2 год) 500,00 грн.

На думку суду, послуга у вигляді підготовки та подання позовної заяви (1000,00 грн) пов`язана з розглядом справи та реально надана, а тому підлягає відшкодуванню.

Проте, решта послуг відшкодуванню не підлягає, зокрема, зустріч, консультація клієнта, дослідження документів, вивчення нормативної бази та узгодження правової позиції, підготовка та направлення заяви до ГУ ПФУ у Волинській області, виготовлення копій документів, оскільки такі охоплюються написанням позовної заяви.

З урахуванням наведеного, враховуючи також складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження), час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що становить вартість послуги у вигляді підготовки та подання позовної заяви.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії з 24 січня 2024 року, яка була призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 24 січня 2024 року, яка була призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826).

Суддя О. О. Андрусенко