Справа № 120/450/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/450/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід О.С.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

01 травня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Білої Л.М.,

представника позивача - Онисько М.М.

представника відповідача - Дишко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропросперіс Трейд" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропросперіс Трейд" звернулось до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.12.2022 року № 6 та № 6.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке відображається у ненаданні належної оцінки всім обставинам справи і наявним доказам.

Так, на переконання апелянта підстав для визнання права позивача на податковий кредит по взаємовідносинам з його контрагентами наразі відсутнє, оскільки останні є ризиковими, відповідно до рішень про відповідність їх критеріям ризиковості. Також, апелянтом відзначено про виявлену невідповідність придбаної та реалізованої продукції, відсутність трудових ресурсів.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

У період з 24.10.2022 року по 11.11.2022 року відповідачем на підставі наказу № 118 від 19.10.2022 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо дотримання останнім податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ, у тому числі, заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами проведеної перевірки складено відповідний акт перевірки № 346/34-00-07-06/ НОМЕР_1 від 18.11.2022 року.

Під час проведення перевірки відповідачем встановлено, що позивач в охопленому перевіркою звітному періоді оформляв взаємовідносини із ризиковими контрагентами ФГ «Клочков», ТОВ «Транс гарант» та ФОП ОСОБА_1 , відображення яких у бухгалтерському та податковому обліку вплинуло на визначення від`ємного значення з ПДВ, у тому числі, заявленого до бюджетного відшкодування за червень, липень, серпень 2022 року.

Згідно висновків вказаного акту перевірки виявлено порушення позивачем положень п. 198.1., 198.2., 198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.4. ст. 200, п. 201.10 ст. 201 ПК України, оскільки позивачем завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за червень - 1 672 477 грн, за липень 190 457 грн., за серпень 308 223 грн., а також завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 894 533 грн.

21.12.2022 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № 6, яким позивачеві зменшено суму від`ємного значення ПДВ на 894 533 грн. та № 6, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 2 171 157 грн. та згідно п. 123.3. ст. 123 ПК України застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50% на суму 1 085 579 грн.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, в межах доводів і вимог апеляційних скарг відповідно до приписів ст. 308 КАС України, відзначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює та визначає ПК України.

Так, підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно пп.14.1.181п.14.1ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з пунктами 198.1, 198.2 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України - не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Таким чином, витрати для цілей визначення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Аналізуючи вищевказані норми, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Відтак, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Як встановлено судом першої інстанції, оскаржувані податкові повідомлення - рішення та висновки, викладені в акті проведеної перевірки, грунтуються на сумнівах податкового органу у реальності вчинених господарських операцій позивача з ФГ «Клочков», ТОВ «Транс гарант» та ФОП ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку доводам відповідача щодо нереальності господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , судова колегія відзначає наступне.

Передумовою щодо виникнення взаємовідносин між позивачем та ФОП ОСОБА_1 слугує укладений Договір перевезення вантажу №200422 від 20.04.2022, за умовами якого, Перевізник (ФОП ОСОБА_1 ) бере на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом довірений йому Замовником (ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД») вантаж згідно із транспортною накладною, з місця відправлення до пункту призначення, які вказуються в заявках на перевезення (заявках) та додаткових угодах до цього Договору , та видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (надалі іменується «Вантажоодержувач»), а Замовник бере на себе зобов`язання сплатити за перевезення вантажу плату в строк та на умовах, встановлених цим Договором або додатками до нього.

Місце навантаження та вивантаження вантажу, маршрут, найменування вантажу, його маса/кількість, вартість, строк навантаження, упакування та строк перевезення (доставки вантажу) визначаються Сторонами у заявках та додаткових угодах до цього Договору, які є його невід`ємною частиною (п. 1.3. Договору).

Так, згідно заявок, примірники яких наявні в матеріалах справи, сторонами було узгоджено істотні умови визначені п. 1.1. Договору (наявні в матеріалах справи).

Факт надання послуг підтверджується наявними в матеріалах справи Актами здачі-приймання робіт, а також товарно-транспортними накладними.

Слід зазначити, що Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV вказано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Згідно Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затверджених постановою КМУ від 25.02.2009 №207, для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, в наявності серед інших документів має бути ТТН.

Застосування зазначених форм первинного обліку всіма суб`єктами господарської діяльності є обов`язковим.

Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні №363 від 14.10.1997 (далі Правила) зазначено, що товарно-транспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Враховуючи вище наведене, наявність ТТН підтверджує отримання ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД» послуг з перевезення вантажу. Більшого того, факт доставки продукції у місце поставки підтверджується відмітками портового терміналу, які відображені в товарно-транспортних накладних.

В свою чергу, позивачем було здійснено оплату за надані ФОП ОСОБА_1 послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Окрім того, на дату виникнення податкового зобов`язання з ПДВ, ФОП ОСОБА_1 було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, примірники яких наявні в матеріалах справи.

Натомість, податковим органом як обставину не визнання взаємовідносин, наведено відсутність декларування ПДВ зобов`язань, не отримання відповіді на зустрічну звірку, та наявності рішення ДПС про відповідність ФОП ОСОБА_1 критеріям ризиковості платника податку від 15.09.2021 року.

В якості доказів щодо ініціювання зустрічної звірки за взаємовідносинами позивача та ФОП ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено запит щодо проведення зустрічної звірки, однак доказів його направлення як на адресу контрагента, так і на адресу ДПС за місцем обліку контрагента, матеріали справи не містять.

Що стосується відповідності критерію ризиковості ФОП ОСОБА_1 , то в даному випадку в якості доказів відповідач долучив до матеріалів справи рішення ДПС від 15.09.2021р. №60497, зі змісту якого вбачається, що ризиковість ФОП ОСОБА_1 пов`язана з його взаємовідносинами з ТОВ «Дінер Вайс», яке, на переконання судової колегії, жодним чином не може впливати на обставини, що є предметом розгляду в межах даної справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведені господарські операції позивача з ФОП ОСОБА_1 належним чином відображені у бухгалтерському, податковому обліку, звітності та вказують на реальний рух активів, відповідно господарська операція відбулась фактично за наявності волевиявлення сторін щодо її здійснення та відповідності дійсному економічному змісту.

Стосовно господарських операцій позивача із ТОВ «Транс гарант», судова колегія встановила наступне.

Передумовою щодо виникнення взаємовідносин між позивачем та ТОВ «ТРАНС ГАРАНТ» слугує укладений Договір перевезення вантажу №0205/22 від 02.05.2022р., відповідно до умов якого Перевізник (ТОВ «ТРАНС ГАРАНТ») бере на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом довірений йому Замовником (ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД») вантаж згідно із транспортною накладною, з місця відправлення до пункту призначення, які вказуються в заявках на перевезення (заявках) та додаткових угодах до цього Договору, та видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (надалі іменується «Вантажоодержувач»), а Замовник бере на себе зобов`язання сплатити за перевезення вантажу плату в строк та на умовах, встановлених цим Договором або додатками до нього.

Місце навантаження та вивантаження вантажу, маршрут, найменування вантажу, його маса/кількість, вартість, строк навантаження, упакування та строк перевезення (доставки вантажу) визначаються Сторонами у заявках (зразок наведено в додатку №1 до цього Договору) та додаткових угодах до цього Договору, які є його невід`ємною частиною (п. 1.3. Договору).

Згідно заявок 14294, 14369, 14444, 14452, 14457, 14399, 14350, 14592 сторонами було узгоджено істотні умови визначені п. 1.1. Договору.

Факт постачання послуг підтверджується наявними в матеріалах справи Актами здачі-приймання робіт та товарно-транспортними накладними.

Окрім того, факт доставки продукції у місце поставки підтверджується відмітками портового терміналу, які відображені в товарно-транспортних накладних, а оплата за надані послуги підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

На дату виникнення податкового зобов`язання з ПДВ ТОВ «ТРАНС ГАРАНТ» було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, примірники яких наявні в матеріалах справи.

Судова колегія зауважує, що невизнання податковим органом ПДВ кредиту за взаємовідносинами позивача з ТОВ «ТРАНС ГАРАНТ» слугує факт прийняття Комісією регіонального рівня рішення про відповідність останнього критеріям ризиковості та формування останнім ліміту СЕА ПДВ за рахунок придбання в зазначених обсягах вантажних шин. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів наявності взаємозв`язку між негативними висновками ДПС по відношенню до ТОВ «ТРАНС ГАРАНТ» як платника ПДВ та взаємовідносинам з позивачем, як споживачем транспортно-експедиційних послуг.

Стосовно проведення зустрічної звірки за взаємовідносинами позивача та ТОВ «ТРАНС ГАРАНТ», то в даному випадку податковим органом не доведено факт направлення відповідного запиту ні на адресу контрагента позивача, ні на адресу податкового органу по місцю податкового обліку останнього.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного та обгрунтованого висновку, що аналіз наведених первинних та інших документів доводить, що здійснені господарські операції позивача та ТОВ «Транс гарант» відображені у бухгалтерському, податковому обліку, звітності, вказують на реальний рух активів, тому суд приходить висновку, що такі господарські операції відбулись фактично за наявності волевиявлення сторін щодо її здійснення та відповідності дійсному економічному змісту.

Стосовно реальності господарських операцій позивача із ФГ «Клочков», судова колегія відзначає наступне.

Передумовою виникнення взаємовідносин між ФГ «КЛОЧКОВ» та позивачем слугує укладений Договір поставки П4-9928-07-08-2020-НН від 07.08.2020 р., згідно умов якого ФГ «КЛОЧКОВ» взято на себе зобов`язання здійснити постачання «пшениці 4 класу».

У відповідності до п. 2.3. Договору товар поставляється на умовах поставки: ЕХW франко-елеватор: назва Елеватора Кролевецький елеватор ТОВ адреса Елеватора 41304, Сумська обл., Кролевецький район, м. Кролевець, вул. Транспортна, 1 (надалі Елеватор) у відповідності із правилами «Інкотермс-2020». У випадку розбіжностей умов цього Договору з правилами «Інкотермс-2020» пріоритет мають умови Договору.

Поставка відбувається шляхом переоформлення Товару на Елеваторі від Постачальника до Покупця (п. 2.4.Договору).

Так, факт здійснення господарських операцій позивача з ФГ «Клочков» підтверджують наявні в матеріалах справи докази, а саме: видаткові накладні; акт приймання передачі; податкові накладні, реєстрація яких була зупинена, але у судовому порядку зупинення реєстрації було оскаржено контрагентом, що підтверджується постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року по справі № 620/3326/21; складські квитанції на зерно; картка аналізу зерна; платіжні доручення; трьохсторонній акт приймання передачі зерна; виписки по рахунку; повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність по ф. 20- ОПП від 28.01.2020 року.

Також, в матеріалах справи наявні форми 36 кількісно-якісний облік на ТОВ "Кролевецький елеватор", з якого вбачається переоформлення зерна з контрагента позивача на нього.

В матеріалах справи також містяться декларації платника 4 групи за 2020, 2021 роки; звіти за формою 37-сг «Звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур» на 01.08.2020 року; звіти за формою 4-сг «Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур» за 2020 рік та відомості з державного реєстру речових прав щодо наявності у контрагента позивача земельних ділянок у користуванні.

В матеріалах справи також наявні первинні документи на підтвердження здійснення ФГ «Клочков» власної господарської діяльності: акти приймання-передачі наданих послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні; товарно-транспортні накладні, які підтверджують доставку зернових культур на елеватор; акти розрахунки з Кролевецьким елеватором щодо надання ним послуг ФГ «Клочков» під час зберігання зернових культур; акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) щодо оброблення земельних ділянок; акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) щодо надання послуг елеватором; договір підряду № 0307 від 03.07.2017 року щодо обробки грунту із додатковими угодами; договір купівлі-продажу № 1609 від 16.09.2019 року щодо купівлі зернових культур; платіжні доручення; договори складського зберігання № 11 від 03.07.2020 року та реєстри накладних на прийняте зерно.

З наведеного вбачається, що для здійснення господарських операцій контрагентом позивача залучались треті особи, які надали йому відповідні послуги.

В свою чергу, перерахування коштів за відвантажену продукцію підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4348 від 13.08.2020р.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведені господарські операції позивача з ФГ «Клочков» належним чином відображені у бухгалтерському, податковому обліку, звітності та вказують на реальний рух активів, відповідно господарська операція відбулась фактично за наявності волевиявлення сторін щодо її здійснення та відповідності дійсному економічному змісту.

В матеріалах справи наявні також вантажні митні декларації, за якими позивачем було реалізовано на експорт зернові культури, отримані від ФГ «Клочков» та перевезені вказаними контрагентами.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено апелянтом - представником відповідача, підставою для визнання відповідачем спірних господарських операцій позивача з його контрагентами фіктивними є наявність стосовно кожного контрагента позивача рішень податкового органу про відповідність критеріям ризиковості.

При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що у вказаних рішеннях не визначено період, за який були дослідженні господарські операції, та застосований п. 8 критеріїв ризиковості, а відтак відсутня можливість встановити саме період відповідності платників податків цим критеріям та їх участі у формуванні та розповсюдженні ймовірно ризикового податкового кредиту. Крім того, податкові накладні по спірних операціях зареєстровані у відповідному порядку в реєстрі.

Рішення про відповідність критеріям ризиковості не є визначальними критеріями, за якими встановлюється нереальність господарських операцій, якщо іншими первинними та відповідними документами доводиться фактичне виконання сторонами, прийнятих на себе договірних зобов`язань.

В даному випадку, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи містять усі необхідні первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій із вказаними контрагентами.

В даному випадку, дослідження вищезазначених господарських операцій позивача зводиться податковим органом до дослідження його контрагентів на предмет ризиковості, однак з акту перевірки не вбачається неправомірних дій саме позивача, під час виконання ним зазначених господарських операцій.

Наразі, законодавством України не передбачено обов`язку платника податку - позивача (одержувача товару) - вимагати від контрагента-постачальника будь-яких відомостей щодо повноти сплати ним податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ним законодавчих приписів, а також наявність у цього контрагента умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.

У разі підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 810/734/17, № 520/1536/19, № 826/14489/16, № 826/5263/14, № 2а-12436/11/2670, № 817/481/17, № 819/2737/13, а також постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 200/5932/19-а.

В контексті наведеного, суд додатково звертає увагу на те, що при виборі контрагентів позивачем було проявлено належну обачність. Так, ним було здійснено верифікацію потенційних контрагентів згідно загальноприйнятих процедур та практик, а саме: перевірка право та дієздатності контрагентів; аналіз історії співпраці із ними; аналіз реєстру судових рішень на предмет наявності обтяжень, кримінальних проваджень, тощо.

Таким чином, надані позивачем як в процесі перевірки відповідачу, так і в ході розгляду справи судом, господарські договори та належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, на переконання суду апеляційної інстанції, відображають і документально підтверджують, що мали місце реальні господарські операції, які відповідають економічному змісту, що відображений в укладених договорах, з метою їх використання в своїй господарській діяльності.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків через діяння осіб, що перебувають поза межами його впливу. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Судова практика вирішення податкових спорів також виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.

Наведений висновок підтвердив Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних вказівок на безпосередню участь позивача у ймовірних зловживаннях, пов`язаних з поставкою товару та його оподаткуванням у ланцюгу поставок, чи будь-яких доказів, які могли б свідчити про опосередковану чи пряму обізнаність позивача стосовно ймовірного порушення вимог податкового законодавства у ланцюгу поставок.

Неналежне виконання контрагентом своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента та, відповідно, недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх допустив , а не до іншої особи.

Предметом доказування у даному спорі є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у зв`язку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток та сум податкового кредиту при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Доводи податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За змістом статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за укладеними договорами позивачем було надано достатню кількість первинних документів, які передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які спростовують висновки, викладені в акті перевірки щодо вчинених позивачем порушень та підтверджують реальність господарських відносин між позивачем та його контрагентами.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дійсність правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника не залежать від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів та трудових ресурсів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагента для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, в постанові від 06 листопада 2018 року в справі № 820/10024/13-а.

При цьому, податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

В даному випадку, апелянтом - контролюючим органом, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 травня 2024 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Матохнюк Д.Б. Гонтарук В. М.