Справа № 420/7321/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7321/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 05 березня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.11.2023 року за № 15001-23-1 щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_2 наступних виплат: одноразової допомоги сім`ї загиблого, одноразової страхової виплати кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, та щомісячної страхової виплати особі, яка на день смерті потерпілого мала право на одержання від нього утримання;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» призначити та виплатити ОСОБА_2 наступні виплати: одноразову допомогу сім`ї загиблого (як дружині), одноразову страхову виплату кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого (на користь падчерки її чоловіка ОСОБА_3 ), та щомісячні страхові виплати особі, яка на день смерті потерпілого мала право на одержання від нього утримання (на користь падчерки її чоловіка ОСОБА_3 );

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ - 20987385) за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивачки понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Адміністративний позов мотивовано наступним

Позивачка зазначає, що 27.07.2023р. її чоловік, ОСОБА_4 , перебуваючи на робочому місці, загинув внаслідок воєнних дій, а саме: ракетного обстрілу портової інфраструктури території південної філії ДП АМПУ, що підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть №165 від 29.07.2023року; фактична фіксація вказаного проведена співробітниками Слідчого відділу УСБУ в Одеській області (номер кримінального провадження: 0000300). Комісією, утвореною наказом Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 01.08.2023 року № 333/ПД, проведено відповідне розслідування та виданий Акт спеціального розслідування даного нещасного випадку (Додаток 11-1 до Порядку Форма Н-1/П), (нещасний випадок визнаний пов`язаним з виробництвом). Оригінал примірнику даного Акту був виданий позивачці, як дружині потерпілого.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачка звернулась із заявою та відповідними документами до Суворовського об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одеса для призначення та отримання одноразової допомоги сім`ї загиблого (як дружині), одноразової страхової виплати кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого (на користь падчерки її чоловіка ОСОБА_3 ), та щомісячної страхової виплати особі, яка на день смерті потерпілого мала право на одержання від нього утримання (на користь падчерки її чоловіка ОСОБА_3 ).

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області від 10.11.2023 року за № 15001-23-1, фактично отриманим позивачкою 02.12.2023 року, їй було відмовлено у вищезазначених виплатах та, водночас роз`яснено, що призначення відповідних страхових виплат буде можливим після встановлення в судовому порядку факту знаходження на утриманні загиблого ОСОБА_3 та факту проживання однією сім`єю з померлим станом на день настання нещасного випадку.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Відзив на адміністративний позов вмотивовано наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що позивачка не надала до суду належних та допустимих доказів щодо встановлення її постійного джерела існування у відповідності до вимог ст.10, ст. 60 ЦПК України. Також відповідач зазначає, що на момент смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_5 була працевлаштована і не могла бути на утримані ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що позивачка отримувала заробітну платню, в розмірі, більшому ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність її неможна вважати особою, яка потребувала допомоги в розумінні частини четвертої ст. 75 СКУ Встановлення факту сумісного проживання без шлюбу та факту перебування на утриманні не породжують право особи на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (ВССУ, справа № 668/11395/15-ц від 15.03.2017 року).

Також відповідач зазначає, щодо першої складової сім`ї - спільне проживання. В даному випадку ОСОБА_5 та загиблий ОСОБА_4 спільно не проживали, що підтверджується документально місцем реєстрації позивача та загиблого, а також в акті нещасного випадку зазначено адресу загиблого як АДРЕСА_1 , а адреса позивача АДРЕСА_2 .

Щодо другої складової - пов`язаність спільним побутом. Згідно рішення Конституційного Суду України № v005p710-99 від 03.06.1999 обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

В даному випадку станом на дату подачі заяви про встановлення факту ці обставини - спільне харчування, спільна участь у витратах на утримання житла, спільний бюджет та інше - не доведені.

Щодо третьої складової - взаємних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Дорослі батьки не мають обов`язку утримувати своїх повнолітніх дітей, а так як батьки ще є працездатними особами, то вони не мають права на утримання від своїх дітей.

Таким чином, станом на день смерті загиблого ОСОБА_4 у нього та у ОСОБА_3 були відсутні законодавчо визначені взаємні права та обов`язки.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

27 березня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №ЕС/12521/24).

27 березня 2024 року від позивачки до суду надійшла відповідь на відзив (хід. № ЕС/12624/24).

Станом на 15 травня 2024 року, інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

23.08.2013р. між позивачкою - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №133.

Від попереднього шлюбу позивачка має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.01.2011р. по справі №2-836/11 залишено позивачці на виховання.

Як зазначила позивачка, біологічний батько моєї доньки ОСОБА_7 самоусунувся від виховання та утримання доньки одразу ж після розлучення, не приймає ніякої участі в житті дитини, не сплачує аліменти відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2011р. по справі №2-835/11. Станом на сьогоднішній день інформація щодо нього є в Єдиному реєстрі боржників за несплату аліментів. Також органами ДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) винесено постанову про накладення на нього штрафу за несплату аліментів (станом на цей час штраф також ним не оплачений).

Як вказує позивачка, з моменту укладення шлюбу - 23.08.2013р., ОСОБА_5 та її чоловік, ОСОБА_4 , та донька позивачки проживали постійно разом, вели спільне господарство, мали взаємні права й обов`язки. Дохід, який отримував її чоловік, був основним та постійним джерелом засобів для існування родини. Чоловік позивачки - ОСОБА_4 , рідних дітей не мав та став фактичним батьком для її доньки, його падчерки, ОСОБА_3 . Вважав її донькою, вона його-батьком. Виконував всі батьківські обов`язки щодо неї. Побудував з нею гарні відносини, займався її вихованням, допомагав у навчанні, забезпечував усім необхідним (продуктами харчування, речами домашнього вжитку, одягом, гаджетами, медикаментами у разі необхідності, тощо), забезпечував оплату комунальних платежів, навчання у школі, додаткових секцій (мистецтво, художня гімнастика, танцювальні гуртки), організовував та оплачував дозвілля. Забезпечив належні умови для комфортного проживання дитини, а саме: власну кімнату із всім необхідним. Тобто, створив та утримував належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, яка з семирічного віку за фактом перебувала на його утриманні, адже отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Наведені факти підтверджуються сканованими копіями, виготовлених з оригіналів довідок з дошкільних та навчальних закладів (інформація за період з 2010 року по 2016рік), довідок про неотримання аліментів, довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 09.03.2023 року, Витягом-Інформацією з Єдиного реєстру боржників (стягнення аліментів) станом на 04.03.2024 року, копією постанови про накладення штрафу на боржника за несплату аліментів.

З моменту придбання власної квартири 30.11.2018р., позивачка, її донька та чоловік разом проживали за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою ОСББ «Десанту 2830» від 14.08.2023р. про фактичне місце проживання та довідкою ОСББ «Десанту 2830» від 30.10.2023р. про фактичне місце проживання та утримання.

15.10.2020р. позивачка та її донька, ОСОБА_3 , зареєстрували своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Як зазначила позивачка, її чоловік не планував змінювати реєстрацію свого місця проживання за даною адресою, оскільки не вбачав в цьому необхідності, бо вже мав місцеву реєстрацію за адресою: АДРЕСА_3 (в квартирі його батьків, де за ним було закріплено право власності на частину квартири).

Наведені факти щодо спільного проживання та утримання підтверджуються також письмовими поясненнями свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 384 Кримінального кодексу України: ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 29.07.2023 року складено відповідний актовий запис №218.

Згідно із договором-замовленням на організацію та проведення поховання від 29.07.2023 року та довідкою про звернення до КП «Ритуальні послуги», організація та оплата поховання ОСОБА_4 була здійснена його дружиною ОСОБА_1

27.07.2023р. чоловік позивачки, ОСОБА_4 , перебуваючи на робочому місці, загинув внаслідок воєнних дій, а саме: ракетного обстрілу портової інфраструктури території південної філії ДП АМПУ, що підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть №165 від 29.07.2023року. Фактична фіксація вказаного проведена співробітниками Слідчого відділу УСБУ в Одеській області (номер кримінального провадження: 0000300).

Комісією, утвореною наказом Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 01.08.2023 року № 333/ПД, проведено відповідне розслідування та виданий Акт спеціального розслідування даного нещасного випадку (Додаток 11-1 до Порядку Форма Н-1/П), (нещасний випадок визнаний пов`язаним з виробництвом).

Оригінал примірнику даного Акту був виданий позивачці, як дружині потерпілого.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачка звернулась із заявою та відповідними документами до Суворовського об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одеса для призначення та отримання одноразової допомоги сім`ї загиблого (їй, як дружині), одноразової страхової виплати кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого (на користь падчерки її чоловіка ОСОБА_3 ), та щомісячної страхової виплати особі, яка на день смерті потерпілого мала право на одержання від нього утримання (на користь падчерки її чоловіка ОСОБА_3 ).

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області від 10.11.2023 року за № 15001-23-1, фактично отриманим позивачкою 02.12.2023 року, їй було відмовлено у вищезазначених виплатах та, водночас роз`яснено, що призначення відповідних страхових виплат буде можливим після встановлення в судовому порядку факту знаходження на утриманні загиблого ОСОБА_3 та факту проживання однією сім`єю з померлим станом на день настання нещасного випадку.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Отже, спірним питанням у даній справі є правомірність рішення суб`єкта владних повноважень в частині розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_4 .

Релевантні джерела права та висновки суду

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 1 Конституції України Україна є соціальною та правовою державою.

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23.09.1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №1105-XIV).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Відповідно до п.2 ч.7 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхові виплати складаються із: страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:

1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;

2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Стаття 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає документи для розгляду справ про страхові виплати.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону, для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.

За приписами ч.2 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій: 1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами; 2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат; 4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат; 5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання; 6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання; 7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання; 8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи; 10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, у якості відмови Головного управління ПФУ в Одеській області у виплаті одноразової допомоги на сім`ю позивачці, зазначено наступне: «відповідно до п.п.5 п.5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, який затверджено Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018 № 11 (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Фонду соціального страхування від 25.02.2021 № 7), для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого. За даними витягів Южненської територіальної громади від 26.10.2023 № 2023/008702560 і № 2023/008702678 та довідки відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Южненської міської ради від 30.10.2023 № 3431/09-03 місце реєстрації дружини та її доньки і місце реєстрації загиблого на дату настання нещасного випадку різні. Підстави для призначення одноразової допомоги на сім`ю дружині відсутні», відносно чого суд зазначає наступне.

Статтею 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачений вичерпний перелік підстав, коли уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому, а саме, якщо: 1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку; 2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок; 3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку. Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Жодної з перелічених підстав відмови, визначених законодавством, у межах даних правовідносин не визначено.

Пунктом 1 ч.5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються: одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Тобто, Законом не визначено такої додаткової підстави для отримання одноразової допомоги сім`єю, як реєстрація місця проживання за однією адресою з померлим потерпілим.

Дана норма Закону передбачає виплату одноразової допомоги у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї без прив`язки до реєстрації місця проживання.

У Постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 360/1239/19 (адміністративне провадження № К/9901/22831/19), суд зазначив, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містить визначення сім`ї та її членів.

Верховний Суд дійшов висновку, що Сімейний Кодекс України є спеціальним законом, який має враховуватися при визначенні поняття сім`ї та її членів під час вирішення питання щодо наявності права на отримання допомоги, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини першої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Таким чином, в даному випадку, єдиною та достатньою умовою для призначення та виплати одноразової допомоги у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї - позивачці, як дружині, є факт перебування її в шлюбних відносинах з чоловіком, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про охорону праці" («Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затверджений постановою КМУ від 17 квітня 2019 р. № 337).

За результатами розслідування згідно до п. 141-21 Порядку: спеціальна комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана, зокрема, скласти акти за формою Н-1 згідно з додатком 11-1.

У розділі 1 Акту розслідування «Відомості про потерпілого» щодо даного нещасного випадку відображена актуальна інформація не лише про зареєстроване місце проживання чоловіка позивачки, а і місце його фактичного проживання ( АДРЕСА_6 ).

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.

На підтвердження спільного проживання за однією адресою позивачкою додатково було надано довідку ОСББ «Десанту 2830» від 14.08.2023 р. про фактичне місце проживання та довідку ОСББ «Десанту 2830» від 30.10.2023 р. про фактичне місце проживання та утримання.

Окремо слід зазначити, що ст.37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає документи для розгляду справ про страхові виплати.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону, для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. Відповідним документом є Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат, який затверджено Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018 № 11.

Пунктом 5.1 Порядку передбачено, зокрема, що для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються: заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою; копії паспорта; копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого); довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

Абзацем 8 пункту 5.1 вказаного Порядку, всупереч Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», встановлена додаткова умова, яка дає право на отримання одноразової допомоги на сім`ю: «Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого».

Разом з тим, п.1 ч.5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не вимагає доведення факту реєстрації за однією адресою з померлим потерпілим та передбачає виплату одноразової допомоги у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї без прив`язки до реєстрації місця проживання.

За змістом конституційних норм, правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування України не наділені правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень.

Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Нормативно-правові акти правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Таким чином, посилання Головного управління ПФУ в Одеській області на п.5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, який затверджено Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018 року №11, щодо вимоги наявності реєстрації місця проживання за однією адресою з померлим потерпілим, є безпідставним, оскільки постанови правління Пенсійного фонду України та постанови правління Фонду соціального страхування України є підзаконними нормативно-правовими актами, у зв`язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, у цьому випадку - Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Як вбачається із оскаржуваного рішення, у якості підстави для відмови у призначенні та виплаті страхових виплат на користь падчерки чоловіка позивачки, її доньки,

ОСОБА_3 , Головним управлінням ПФУ в Одеській області зазначено наступне: «…Відповідно до ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105-ХІІ зі змінами та доповненнями (далі - Закон) у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на

утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Статтею 35 Закону визначено коло осіб, які мають право на щомісячні страхові виплати в разі смерті потерпілого. На момент смерті ОСОБА_4 дочка дружини померлого ОСОБА_3 не являлася членом його сім`ї. Дружина загиблого за даними трудової книжки на день смерті чоловіка працювала. Підстави для призначення одноразової страхової виплати кожній особі, яка має право на виплату (в разу втрати годувальника), та щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого, відсутні», відносно чого суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються: одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

У Постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021року у справі № 360/1239/19 (адміністративне провадження № К/9901/22831/19) суд зазначив, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містить визначення сім`ї та її членів.

Верховний Суд дійшов висновку, що Сімейний Кодекс України є спеціальним законом, який має враховуватися при визначенні поняття сім`ї та її членів під час вирішення питання щодо наявності права на отримання допомоги, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Враховуючи вищенаведене, донька позивачки, ОСОБА_3 , є падчеркою ОСОБА_4 та є членом його сім`ї. Оскільки біологічний батько доньки позивачки самоусунувся від утримання та виховання дитини одразу після розлучення, всі батьківські обов`язки щодо виховання та утримання доньки впродовж 10 років до моменту загибелі виконував її чоловік. Більш детально дані факти наведені на початку тексту позовної заяви та підтверджуються письмовими поясненнями свідків, довідкою ОСББ «Десанту 2830» від 30.10.2023р. та документами стосовно неотримання аліментів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого. Непрацездатними особами, передбаченими частиною першою статті, є, зокрема: діти, які не досягли 18 років.

Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Нормами статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачені щомісячні страхові виплати непрацездатним особам, зокрема, дітям до 18 років, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, без прив`язки до кровної спорідненості з померлим потерпілим.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» наявні всі підстави для призначення та отримання на користь падчерки чоловіка позивачки, її доньки, ОСОБА_3 одноразової страхової виплати як особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, та щомісячної страхової виплати як особі, яка на день смерті потерпілого мала право на одержання від нього утримання.

Також, п.5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат передбачається, зокрема, у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку.

Відповідно до ч.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №5 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року в справі № 592/17552/18 (провадження № 61- 8512св20).

На підставі вищевикладеного та встановлених вище фактів та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що позивачкою були виконані та додержані всі вимоги, відповідно до чинного законодавства України, необхідні для призначення виплат в разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві згідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд вважає необхідним зазначити таке.

01.01.2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 року № 2620-ІХ.

Відповідно до пункту 2 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону від 21.09.2022 року № 2620-ІХ припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року.

Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Підсумовуючи, з 01.01.2023 року відбулося публічне правонаступництво, перехід прав та обов`язків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській й області до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області.

Відтак, порушене право позивачки підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 15001-23-1 від 10.11.2023 року щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_2 наступних виплат: одноразової допомоги сім`ї загиблого, одноразової страхової виплати кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, та щомісячної страхової виплати особі, яка на день смерті потерпілого мала право на одержання від нього утримання та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» наступні виплати: одноразову допомогу сім`ї загиблого (як дружині), одноразову страхову виплату кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого (на користь падчерки її чоловіка ОСОБА_3 ), та щомісячні страхові виплати особі, яка на день смерті потерпілого мала право на одержання від нього утримання (на користь падчерки її чоловіка ОСОБА_3 ), у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_4 .

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функцій іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Згідно із частиною першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції № 9390-5889-6228-4704 від 04.03.2024 року позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачкою сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257, 258, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 15001-23-1 від 10.11.2023 року щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_2 наступних виплат: одноразової допомоги сім`ї загиблого, одноразової страхової виплати кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, та щомісячної страхової виплати особі, яка на день смерті потерпілого мала право на одержання від нього утримання.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» наступні виплати: одноразову допомогу сім`ї загиблого (як дружині), одноразову страхову виплату кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого (на користь падчерки її чоловіка ОСОБА_3 ), та щомісячні страхові виплати особі, яка на день смерті потерпілого мала право на одержання від нього утримання (на користь падчерки її чоловіка ОСОБА_3 ), у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_4 .

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять тисяч двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ).

Суддя С.О. Cтефанов