Справа № 440/9698/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 р. Справа № 440/9698/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 15.11.23 року у справі № 440/9698/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №0-1604 від 04.04.2023.

В обґрунтування позову зазначив, що вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік стосовно об`єкта оподаткування нежитлове приміщення у АДРЕСА_1 , яке не є об`єктом оподаткування, а тому у відповідача відсутні підстави для визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року у справі № 440/9698/23 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №0-1614 від 04.04.2023.

Відповідач, Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року у справі № 440/9698/23 скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що відповідно до інформації ІС «Податковий блок» за позивачем зареєстроване нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 601,90 кв. метрів. По даному об`єкту було сформовано податкове повідомлення рішення від 04.04.2023 року №0-1614 на суму 11737,05 грн. Вважає, що посилання позивача на те, що нежитлова будівля не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є безпідставним, оскільки позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, а зазначена нежитлова будівля протягом спірного періоду не використовувалась в сільськогосподарському виробництві.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що нотаріально посвідченим договором про поділ майна від 17.05.2016 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розподілили майно, яке є об`єктом спільної часткової власності, що складається з будівлі теплої стоянки і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), що в цілому складається з: будівлі теплої стоянки та прибудови літ.А, загальною площею: 1805,8 кв.м. Об`єкт нерухомості зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 20.

Пунктам 3 та 4 договору про поділ майна від 17.05.2016 встановлено, що відповідно до висновків № 15, 16, 17 від 04 травня 2016 року, викладеного спеціалістом ФОП ОСОБА_4 , майно, що є предметом цього договору, може бути поділене таким чином:

- ОСОБА_3 - нежитлове приміщення з прибудовою № 2, загальною площею 602,0 кв.м, що складає 1/3 (одну третю) частку;

- ОСОБА_2 - нежитлове приміщення № 1, загальною площею 601,9 кв.м, що складає 1/3 (одну третю) частку;

- ОСОБА_1 - нежитлове приміщення № 3, загальною площею 601,9 кв.м, що складає 1/3 (одну третю) частку.

За укладення цього договору припиняється право спільної часткової власності на майно, що є предметом цього договору, та у власність ОСОБА_3 переходить: нежитлове приміщення з прибудовою 2, загальною площею 602,0 кв.м; у власність ОСОБА_2 переходить: нежитлове приміщення № 1, загальною площею 601,9 кв.м; у власність ОСОБА_1 переходить: нежитлове приміщення № 3, загальною площею 601,9 кв.м.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №59260110 від 17.05.2016 позивач на праві приватної власності володіє об`єктом нерухомого майна (реєстраційний номер майна 20), а саме: нежитлове приміщення №3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 601,9 кв.м (а.с. 7).

На підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України відповідачем визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у зв`язку з чим винесено податкове повідомлення-рішення №0-1604 від 04.04.2023 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 11737,05 грн (а.с. 3).

Не погодившись з податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не враховано, що нежитлова будівля, № 1 загальною площею 601,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а тому нарахування суми податкового зобов`язання не є правомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Положеннями ст. 265 Податкового кодексу України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

У відповідності до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

З матеріалів справи встановлено, що позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у сумі 11737,05 грн стосовно об`єкта нерухомості: нежитлової будівлі загальною площею 601,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Між ти позивач вважає, що не є платником вказаного податку вказаний об`єкт є будівлею сільськогосподарського призначення, що використовується в якості ангару для зберігання навісного і причіпного сільськогосподарського обладнання. В той час, як таке обладнання використовується для самостійного оброблення земельної ділянки, яка належить позивачу, площею 7,15 га та виробництва сільськогосподарської продукції.

Згідно довідки Виконавчого комітету Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області від 21.09.2023 №120/02-26 встановлено, що будівля теплої стоянки, яка належить позивачу та знаходиться на території Пашківського старостинського округу в с. Пашківка вул. Котляревського, 7-А використовується як ангар для зберігання навісного і причіпного сільськогосподарського обладнання - будівля має сільськогосподарське призначення (а.с. 43).

Крім того, довідкою Виконавчого комітету Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області від 21.09.2023 №121/02-26 підтверджено, що позивач на території Пашківського старостинського округу має земельну ділянку (пай) площею 7,15 га, що знаходиться в оренді ФГ «Петро-Агро», засновником якого є ОСОБА_1 (а.с. 42, звор. бік).

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачено податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Колегія суддів зазначає, що встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Таким чином колегія суддів вважає, що нежитлова будівля, № 1 загальною площею 601,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, Козельщанський район, с. Пашківка, вул. Котляревського, буд. 7-а фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.

Відтак, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постановах від 23.11.2023 року у справі № 120/1337/21-а, від 01.04.2021 року у справі №820/6752/16, від 17.02.2021 року у справі №820/3707/17, від 24.04.2020 року у справі №540/2206/19, від 10.04.2020 року у справі №823/1751/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, ст.266 ПК України, мотивуючи це тим, що з аналізу норми підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України вбачається, що її застосування передбачає певних умов: - такі споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичний або фізичній особі); - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; - такі споруди не здаються їх власниками в оренду лізинг, позичку, і у разі відсутності наведеної сукупності умов споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів зазначає, що наведені доводи скарги є необґрунтованими та такими, що суперечать вже наведеним вище висновкам, зазначаючи при цьому, що з матеріалів справи встановлено, що діяльність позивача пов`язана з використанням нежитлової будівлі (нежитлового приміщення) №1 загальною площею 601,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка має сільськогосподарське призначення, як ангару для зберігання навісного і причіпного сільськогосподарського обладнання, вказана будівля (нежитлове приміщення) належить позивачу на праві власності та використовується у процесі виробництва сільськогосподарської продукції і докази того, що вказана будівля (нежитлове приміщення) здається в оренду, лізинг, позичку відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст.ст. 72, 90, 242 КАС України, то колегія суддів не приймає ці доводи, як такі, що не знайшли свого підтвердження за наслідками апеляційного перегляду даної справи.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийняті оспорюваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано та правомірно задоволено вимоги позивача, шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №0-1614 від 04.04.2023.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року у справі № 440/9698/23 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року у справі № 440/9698/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Постанова складена в повному обсязі 14.05.24 р.