Справа № 420/13957/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

15.06.2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірною відмову військової частини НОМЕР_1 у нарахуванні з 03.03.2022 року грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_1 , що перебувала на утриманні її сина ОСОБА_3 баталера боцманської команди патрульного катера - « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_1 внаслідок зникнення безвісті за особливих обставин відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 щомісячно нараховувати, а військову частину НОМЕР_2 виплатити - грошове забезпечення та додаткову винагороду баталера боцманської команди патрульного катера « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини після усіх відрахувань з його доходів на користь ОСОБА_1 , починаючи 3 03.03.2022 року відповідно до Порядку Виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних Державах або безвісно відсутніх.

Ухвалою суду від 20.06.2023 року позов залишено без руху.

29.06.2023 року (вх.№ЕС/6656/23) від представника позивача до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати з 03.03.2022 року на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди (у розмірі 1/3 частини після усіх відрахувань) ОСОБА_3 - баталера боцманської команди патрульного катера « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_1 , який зник безвісті за особливих обставин, як такій, що перебувала на утриманні її сина як непрацездатний член сім`ї військовослужбовця - відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 та Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 - на підставі заяви ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нараховувати, а Військову частину НОМЕР_2 - виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду (у розмірі 1/3 частини після усіх відрахувань) ОСОБА_3 - баталера боцманської команди патрульного катера « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_1 , який зник безвісті за особливих обставин, починаючи з 03.03.2022 року відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 та Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ОСОБА_3 проходив службу на посаді баталера боцманської команди патрульного катера « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини від 07.11.2018 року № 206.

Також позивач зазначає, що ОСОБА_1 є його рідною матір`ю, зареєстрована та фактично проживала з сином за однією адресою: АДРЕСА_1 , та що у її сина від шлюбу з ОСОБА_2 (з якою він спільно не проживав) народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які також знаходяться на утриманні ОСОБА_3 .

Таким чином, вказує позивач, до числа близьких родичів ОСОБА_3 входять особи, що перебували на утриманні: непрацездатна мати ОСОБА_1 , неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позивач у позовній заяві зазначає, що сповіщенням сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_4 № 1 від 05.03.2022 ОСОБА_2 повідомлено, що 03.03.2022 внаслідок попадання крилатої ракети по патрульному катеру « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військової частини НОМЕР_1 , виконував бойове завдання ОСОБА_3 , в результаті попадання ракети було затоплено катер, після чого вірний військовій присязі зник безвісті ОСОБА_3 та що нею було направлено заяву на отримання грошового забезпечення її безвісти зниклого сина, на яку повідомлено, що із доходів ОСОБА_3 відраховуються аліменти на утримання 2 дітей та у зв`язку із виникненням спірного питання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інші нарахування і виплати призупинено до винесення рішення суду по відношенню щодо ОСОБА_3 та встановлення судом особи, якій належать ці виплати, поновлення виплат буде здійснено на підставі прийнятих судових рішень та вступу їх у законну силу.

Ухвалою суду від 13.07.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження по справі.

Третьою особою до суду надано письмові пояснення (вх. №25842/23 від 31.07.2023 року), в яких зазначено, що військова частина НОМЕР_1 нарахувала всі виплати в порядку і в спосіб визначений законом, у зв`язку з чим просимо відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

До суду від відповідача 02.08.2023 року (вх. № 26321/23) надійшов відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2022 № 45, старшині 1 статті ОСОБА_3 , баталеру боцманської команди військової частини НОМЕР_10, встановлено правовий статус безвісно відсутній.

Відповідач також вказує, що відповідно до заяви дружини старшині 1 статті ОСОБА_3 . ОСОБА_2 наказами командира військової частини НОМЕР_1 , на підставі статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку № 884 їй нараховувалось грошове забезпечення ОСОБА_3 , зокрема і додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень та що військова частина НОМЕР_1 нарахувала всі виплати в порядку і в спосіб визначений законом, у зв`язку з чим просимо відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

До суду від позивача 04.08.2023 року за вх №ЕС/8426/23 надійшла відповідь на відзив, а 14.08.2023 року від третьої особи письмові пояснення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, відповідь на відзив, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №206 від 07.11.2018, старшого матроса ОСОБА_3 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.10.2018 № 13-РС на посаду баталера боцманської команди військової частини НОМЕР_1 -Г, який прибув із військової частини НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , з 07 листопада 2018 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, а на продовольче з 08 листопада 2018 року при військовій частині НОМЕР_2 .

Наказано: вважати таким, що з 07 листопада 2018 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3000 (7 тарифний розряд) гривень на місяць, шпк «старшина 1 статті»; з 07 листопада 2018 року виплачувати надбавку за особливості проходження служби у розмірі 13,5% від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; з 07 листопада 2018 року виплачувати премію у розмірі 106% від посадового окладу. Вислуга років станом на 06 листопада 2018 року складає: календарна - 07 років 06 місяців 24 доби, пільгова - 12 років 2 місяці 24 доби.

Відповідно до сповіщення сім`ї №1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_6 №689 від 05.03.2022 року, ОСОБА_2 повідомлено про те, що її чоловік старшина 1 статті ОСОБА_3 баталер боцманської команди патрульного катера " ІНФОРМАЦІЯ_1 " військової частини НОМЕР_1 , старшина І статті, виконуючи бойове завдання з розвідки та висвітлення надводної та повітряної обстановки, протипідводно - диверсійної оборони та охорони портів Одеса, Чорноморськ, Південний було нанесено авіаудар ворожим літаком РФ по патрульному катеру "Слов`янськ" військової частини НОМЕР_1 , в результаті чого попадання крилатої ракети Повітря-Земля призвело до затоплення катера, після чого вірний військовій присязі зник безвісти "03" березня 2022 року.

Згідно з п. 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №82 від 08.04.2022 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 06.04.2022 №25-РС (по особовому складу) нижчепойменованих осіб рядового та старшинського складу з 03 березня 2022 року увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 із залишенням у списках та на всіх видах забезпечення військо частини НОМЕР_1 : 7.2. Старшину 1 статті ОСОБА_3 , баталера боцманської команди військової частини НОМЕР_1 -Г.

05.05.2022 року військовою частиною НОМЕР_1 складено акт про настання смерті, в якому зазначено, що старший лейтенант ОСОБА_6 , помічник командира військової частини НОМЕР_1 -Г, старший лейтенант ОСОБА_7 офіцер з бойового управління військової частини НОМЕР_1 -Г, матрос ОСОБА_8 , комендор команди бойового управління військової частини НОМЕР_1 -Д, старшина 2 статті ОСОБА_9 , командир відділення команди бойового управління військової частини НОМЕР_1 -Г, старшина 1 статті ОСОБА_10 , командир відділення команди бойового управління військової частини НОМЕР_1 -Г, засвідчується, що 03.03.2022 року о 12 год. 30 зв. ОСОБА_3 помер, загинув за наступних обставин:

О 02:00 03.03.2022 зайняли лінію радіолокаційної розвідки в районі Кімбурської коси, на катері знаходилось 19 (дев`ятнадцять) членів екіпажу. Катер здійснював розвідку в районі рухаючись курсами 140-320 з швидкістю 12 вузлів (періодично виконуючи маневри координат). Близько о 12:30 03.03.2022 в правий борт в район машинного відділення влучила ракета. Ракету було випущёно з ворожого літака збройних сил РФ (ракета противокорабельна ймовірно Х31). Під час влучення ракети в катер ми знаходились на ходовому містку. Після влучення ракети ми спустилися до радіорубки та хотіли пройти через центральний коридор, але не змогли, тому що прохід було заблоковано, після чого ми повернулись до ходового містка та через правий борт перебрались до даху радіорубки а з неї спустились до баку. Після того як катер почав іти під воду ми поплили до рятувального надувного плота. Коли ми забралися на плот, ми побачили виступаючу мачту з води. Катер затонув у точці з координатами Ш=46°28',327 N; Д=31°25',564 Е. Внаслідок ракетного удару пропало безвісті 11 членів екіпажу.

Також судом встановлено, що рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 31.08.2022 року по справі №506/358/22, яке було залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29.03.2023 року, заяву ОСОБА_2 про встановлення факту смерті задоволено повністю та встановлено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, уродженця с.Ткаченка, Красноокнянського району, Одеської області, в районі Кінбурської коси, Миколаївської області, України (ІНФОРМАЦІЯ_8).

Постановою Верховного Суду від 28.02.2024 року по справі №506/358/22 касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересована особа - Окнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відмовлено.

Також, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 року по справі №420/2816/23, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2023 року: в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування акту про настання смерті - відмовлено.

Позивачем було подано до відповідача заяву від 17.03.2023 року, в якій позивач просила виплачувати ОСОБА_1 1/3 частини грошового утримання та додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн., нараховані за період з 03.03.2022 року по теперішній час, військовослужбовцю ОСОБА_3 (після всіх відрахувань по обов`язковим платежам та аліментам).

У відповідь на вказану заяву відповідачем позивачу надано лист від 20.04.2023 року №741, в якому зазначено, що: «…Повідомляю, що згідно діючого законодавства та Судового наказу від 23.10.19 року (провадження 2-н/506/23/19) військова частина буде надалі проводити нарахування аліментів дітям старшини 1 статі ОСОБА_3 , а саме: доньці ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

У зв`язку із виникненням спірного питання між Вами та ОСОБА_2 інші нарахування і виплати призупинено до винесення рішення суду по відношенню щодо старшини 1 статті ОСОБА_3 та встановлення судом особи, якій належать ці виплати. Поновлення виплат буде здійснено на підставі прийнятих судових рішень та вступу їх у законну силу».

Вирішуючи спірні правовідносини суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону № 2011ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884 відповідно до абзацу першого частини шостої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінет Міністрів України затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок №884), відповідно до якого у цьому Порядку під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (п.2).

Згідно з п. 3-4 Порядку №884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Так, позивачем до своєї заяви від 17.03.2023 року було додано такі документи:

1. ухвала Одеського апеляційного суду по справі № 506/358/22 від 14.12.2022;

2. ухвала Красноокнянського районного суду Одеської області від 16.02.2022 по справі № 506/67/22;

3. позовна заява ОСОБА_3 до Красноокнянського районного суду Одеської області від 04.02.2022;

4. заява ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів від 23.10.2019 р.;

5. судовий наказ Красноокнянського районного суду Одеської області по справі № 506/575/19 від 31.10.2019 року;

6. свідоцтво про народження ОСОБА_3 НОМЕР_3 від 24.04.1992;

7. довідка на ім`я ОСОБА_1 Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області від 23.11.2022 № 4556;

8. паспорт та РНОКПП на ім`я ОСОБА_1 ;

9. довідка ГУ ПФУ в Одеській області від 24.10:2022;

10. відомості ГУ ДПС в Одеські області з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків від 24.10.2022;

11. індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 від 24.10.2022;

12. банківські реквізити,

Відповідно до п.5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови. Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

При цьому, пунктом 7 Порядку №884 визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Суд зазначає, що фактично за результатами розгляду заяви позивача відповідачем жодного рішення по суті, які передбачені п.5 Порядку №884 (рішення щодо виплати або рішення щодо відмови у виплаті грошового забезпечення) не прийнято, а з листа від 20.04.2023 року №741 вбачається лише, що відповідач відмовився прийняти рішення по суті заяви позивача до «встановлення судом особи, якій належать ці виплати», що не узгоджується з вимогами Порядку №884.

При вирішенні даної адміністративної справи, суд враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Так, зокрема у постанові Верховного Суду від 21.08.2018 року по справі № 810/3393/17 зазначено, що:

«…На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не мають втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд».

Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 року у справі №826/11251/18, від 22.06.2023 року у справі №480/4288/21.

Отже, зважаючи на недотримання відповідачем Порядку №884 щодо розгляду звернення матері зниклого безвісти військовослужбовця, оскільки військовою частиною НОМЕР_1 не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених Порядком №884 умов,

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.08.2018 року у справі №820/2605/17, "безпідставним є посилання в обґрунтування касаційної скарги на те, що зобов`язавши відповідача повторно розглянути клопотання позивача суд вийшов за межі позовних вимог та втрутився у його дискреційні повноваження, а також те, що вказане клопотання відповідачем розглянуто та надано письмову відповідь, у зв`язку з чим підстави повторного розгляду клопотання відсутні, оскільки відповідачем передбаченого законодавством рішення за результатами клопотання позивача прийнято не було".

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи те, що в досліджуваних правовідносинах встановлено, що відповідач за розглядом заяви позивача не прийняв встановленого чинним законодавством рішення, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 є таким, що підлягає частковому задоволенню з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України шляхом:

- визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.03.2023 року щодо виплати на її користь грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_3 (у розмірі 1/3 частини після усіх відрахувань по обов`язковим платежам та аліментам), який зник безвісті за особливих обставин;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2023 року щодо виплати на її користь грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_3 (у розмірі 1/3 частини після усіх відрахувань по обов`язковим платежам та аліментам), який зник безвісті за особливих обставин, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 та постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та прийняти рішення за результатом розгляду вказаної заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.03.2023 року щодо виплати на її користь грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_3 (у розмірі 1/3 частини після усіх відрахувань по обов`язковим платежам та аліментам), який зник безвісті за особливих обставин.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2023 року щодо виплати на її користь грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_3 (у розмірі 1/3 частини після усіх відрахувань по обов`язковим платежам та аліментам), який зник безвісті за особливих обставин, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 та постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та прийняти рішення за результатом розгляду вказаної заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_6 ).

Відповідачі:

- військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 );

- військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_9 ).

Суддя Корой С.М.