Справа № 153/608/24
Суддя: Гаврилюк Т. В.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2024 р. Справа153/608/24

Провадження2-а/153/7/24-а

Ямпільський районний суд Вінницької області, який діє як адміністративний суд

у складі головуючого судді Гаврилюк Т.В.

за участю секретаря судового засідання Шарко Л.В.

сторони та інші учасники справи: позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області

цивільну справу №153/608/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивований тим, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , 17.04.2024 було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень. Відповідно до оскаржуваної постанови позивач 23.02.2023 відмовився отримати повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 26.02.2024 для визначення призначення на особливий період. Із даною постановою позивач категорично не згоден, оскільки в період з 22.02.2024 по 23.02.2024 знаходився у доньки в місті Вінниця і ніякої повістки не отримував. Позивач стверджує, що відповідач складаючи постанову про накладення адміністративного стягнення посилався на протокол про вчинення адміністративного правопорушення від 8.04.2024, мотивуючи складання протоколу нормою ст.235 КУпАП. Однак вказана стаття передбачає, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Протокол про адміністративне правопорушення у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак відповідач вказаної норми Кодексу не дотримався і склав протокол не 27.02.2024 (коли позивач не з`явився за повісткою), а через один місяць та 10 днів. Позивач звертає увагу суду на норму встановлену ч.2 ст.71 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечую проти адміністративного позову. Враховуючи вказані вище обставини, позивач просить суд визнати дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 , щодо складання 17.04.2024 постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень, протиправними та визнати постанову від 17.04.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень, протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити.

30.04.2024 за вхід.№2781 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що вимоги позивача є необґрунтованими, відповідач позов не визнає повністю і позовні вимоги заперечує з наступних причин: У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022, затвердженого Верховною Радою України від 03.03.2022 № 2105-ІХ оголошено загальну мобілізацію. Згідно ч.1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Частина 9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці; військовозобов`язані; резервісти. ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання вимог Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 №2105-ІХ (зі змінами) здійснюється постійна робота щодо призову військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, яка проводиться в порядку, визначеному Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 23.02.2024 посадові особи другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 намагалися здійснити оповіщення військовозобов`язаного позивача шляхом вручення йому повістки з вимогою з`явитись 26.02.2024 року о 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для визначення призначення на особливий період, але позивач категорично відмовився отримати повістку, що підтверджується відповідними відмітками в самій повістці, актом фіксації відмови від отримання повістки від 23.02.2024 за вх.№652 від 04.03.2024 та рапортами військовослужбовців від 23.02.2024 за вх.№654 та вх.№655 від 04.03.2024. Щодо твердження позивача про те, що він особисто не був оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для визначення призначення на особливий період, то вказує, що факт того що позивач категорично відмовився від отримання повістки 23.02.2024 року підтверджується відповідними відмітками в самій повістці, актом фіксації відмови від отримання повістки від 23.02.2024 за вх.№652 від 04.03.2024 та рапортами військовослужбовців від 23.02.2024 за вх.№654 та вх.№655 від 04.03.2024. В поясненнях до протоколу №65 від 08.04.2024 за вх.№1136 позивач вказав причиною неявки по повістці те, що йому цю повістку ніхто не вручав та в період з 22.02.2024 по 25.02.2024 він перебував у місті Вінниця у доньки, але підтвердження цього факту не надав ні на час складення протоколу, ні на час розгляду справи відносно нього. Відповідач стверджує за наявності підтверджуючих документів, можна констатувати, що позивач був ознайомлений із змістом повістки, але категорично відмовився її отримувати, що документально зафіксовано. Тому твердження позивача, що повістка йому не вручалася не відповідає дійсності. А щодо строків складення уповноваженою особою другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 протоколу відносно позивача, відповідач вказує, що відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Отже виходячи з вищенаведеного можна дійти до висновку, що протокол складається не пізніше 24 годин не з моменту виявлення правопорушення, а саме з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення. Крім того, дане положення означає, що визначений ст.254 КУпАП строк для складання протоколу починає свій відлік лише після того як в посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних (встановлено об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону) для висновку про наявність в діях чи бездіяльності особи вини у вчиненні правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій. Саме тому з огляду на викладене, моментом виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, слід вважати момент, коли особа, уповноважена на складання протоколу, здобула можливість за участі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення здійснити дії, визначені частинами 2-4 статті 256 КУпАП. До таких висновків прийшов Суд у своїй справах №138/467/23 від 27.04.2023, №138/399/20 від 22.04.2020, №585/3268/19 від 16.10.2019, №585/2859/19 від 29.08.2019, №585/2527/19 від 08.08.2018. Таким чином, саме 08.04.2024 було доставлено ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , аби за його присутності уповноваженою особою другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП. Просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.04.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ з повідомленням сторін.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 30.04.2024 оголошено перерву у розгляді цивільної справи та витребувано з другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 даних щодо наявності в особовій справі ОСОБА_1 інформації щодо групи інвалідності, а також даних щодо наявності (відсутності) судимості в ОСОБА_1

13.05.2024 за вхід.№3068 на адресу суду надійшла відповідь на ухвалу суду, в якій зазначено, що відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.5 ст.33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначається Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2022 №1487. Згідно абзацу 2 п.5 Порядку №1487 системою військового обліку є сукупність узгоджених за завданнями державних органів, підприємств, установ та організацій, які ведуть військовий облік та забезпечують її функціонування із застосуванням засобів автоматизації процесів та використанням необхідних баз даних (реєстрів), визначених законодавством. Згідно абзаців 1, 2 п.16 Порядку №1487 військовий облік поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням обсягу та деталізації - на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Персонально-якісний військовий облік передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Згідно ст.1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема, відомості про встановлення, зміну групи інвалідності (п.17); відомості про наявність (відсутність) судимості (п.20). Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» призовник, військовозобов`язаний та резервіст зобов`язаний подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру. Відповідно до п.п.8 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів , а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Аналізуючи зміст вищезазначених норм нормативно-правових та законодавчих актів, збирання, зберігання, обробка та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється за допомогою внесення персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, і достовірну інформацію про наявність та/або зміни своїх персональних даних зобов`язаний надати особисто призовник, військовозобов`язаний та резервіст органам, в яких вони перебувають на військовому обліку. Громадянин ОСОБА_1 лише 22.03.2024 надав до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому він взятий на військовий облік військовозобов`язаних, інформацію про свою інвалідність, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 13.04.2010, яка свідчить, що останній являється інвалідом ІІІ групи загального захворювання, та надав довідку про своє звільнення з місць позбавлення волі, з якої вбачається, що ОСОБА_1 25.11.2013 вироком Вінницького міського суду Вінницької області був засуджений за ст.199 ч.3 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. В цей же день, 22.03.2024 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» були внесені відомості про інвалідність та судимість ОСОБА_1 . Отже, станом на день вручення ОСОБА_3 повістки про його виклик, в другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_4 була відсутня інформація про інвалідність та судимість останнього. Окремо зазначає, що наявність чи відсутність інформації про інвалідність та судимість ОСОБА_1 жодним чином не впливає на законність притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП, що полягає в порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, виходячи із наступного: За правилами ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки). Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом. Повістка є засобом оповіщення громадян для її прибуття на вказану дату до територіального центру комплектування, форма якої визначена Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921. При цьому обов`язок громадянина з`явитись за викликом до відповідного територіального центру комплектування встановлений Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Отже, ОСОБА_1 належним чином і своєчасно був сповіщений повісткою про необхідність його явки до другого відділі ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується матеріалами адміністративної справи, проте останній без поважних причин не з`явився по повістці, чим порушив ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена відповідальність згідно із законом. Абзацом 3 ч.9 ст.29 Закону України «Про мобілізацію» передбачено, що поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України) для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №673. Водночас, як вище зазначено, будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження існування поважних причин неприбуття до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 передбачених указаною постановою Уряду України, ОСОБА_1 не надав.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Вказав, що у 1996 році він подавав документи до військкомату. Окрім того, у березні місяці 2022 року він приносив документи до військкомату, однак у нього їх не взяли, подивились і сказали йти. Він не знав, що потрібно було також подавати довідку про звільнення. Після того, як його відправили, його ніхто більше не викликав. Просив прийняти справедливе рішення.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 надав суду 30.04.2024 за вхід.№2782 заяву про розгляд справи без участі представника у зв`язку з навантаженням, пов`язаного з виконанням завдань по мобілізації. Просить суд судове засідання проводити за відсутності представника, відзив на позовну заяву підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Із показань свідка ОСОБА_5 даних ним у судовому засіданні судом встановлено, що у лютому місяці 2024 року він возив ОСОБА_1 у місто Вінницю до дочки для перевезення речей. Їх зупиняли на посту у місті Немирів, перевірили документи і відпустили.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд, прийшов до наступного висновку:

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею ст.210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до норм іншого нормативного акту.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Із копії постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 17.04.2024 (а.с.7-8, 29) судом встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 був викликаний до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09 годину 00 хвилин 26.02.2024 для визначення призначення на особливий період, про що був особисто оповіщений 23.02.2024, але категорично від отримання повістки відмовився. Факт відмови зафіксований в самій повістці, актом фіксації відмови від отримання повістки 23.02.2024 та рапортом військовослужбовців від 23.02.2024, які здійснювали оповіщення військовозобов`язаного. Після категоричної відмови ОСОБА_6 отримати повістку, її зміст був зачитаний вголос та останнього було попереджено про відповідальність за ч.2 ст.210-1 КУпАП. Однак, будучи викликаним на прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 та попередженим про адміністративну відповідальність не з`явився у визначений у повістці строк, про причини неявки не повідомив, про що начальник документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 капітан ОСОБА_7 рапортом від 26.02.2024 доповів керівництву. 08.04.2024 ОСОБА_1 був розшуканий і на нього уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений протокол за ч.2 ст.210-1 КУпАП. Новіцький не дотримався вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в частині не з`явлення за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений у повістці строк без поважних причин для визначення призначення на особливий період і тим самим в порушення вимог абз.2 ст.17 ЗУ «Про оборону» не виконав свій військовий обов`язок, визначений ч.1ст.1 Закону, чим скоїв правопорушення в особливий період, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Із копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 виданого Пенсійним фондом України 06.02.2024 (а.с.9) судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи загального захворювання, термін дії якого довічно, серія НОМЕР_2 .

Із копії протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП від 08.04.2024 вх.№65 (а.с.10, 23-24) судом встановлено, що стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП за те, що ОСОБА_1 ознайомившись з повісткою категорично відмовився від отримання повістки. Після відмови отримати повістку, зміст повістки ОСОБА_1 був зачитаний вголос та попереджено про відповідальність за ухилення. Отже, не з`явився у визначений в повістці час та дату до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , про причини неявки не повідомив.

Із копії повістки №25, копії акта фіксації відмови від отримання повістки від 23.02.2024, рапорту командира другого відділення охорони другого відділу охорони роти охорони другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 молодшого сержанта ОСОБА_8 від 23.02.2024, рапорту стрілець-помічника гранатометника першого відділення охорони третього взводу охорони роти охорони другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 солдата ОСОБА_9 від 23.02.2024, рапорту стрілець-помічника гранатометника першого відділення охорони першого взводу охорони роти охорони другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 солдата ОСОБА_10 від 23.02.2024, рапорту начальника групи документального забезпечення другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 капітана ОСОБА_11 від 26.02.2024, звернення до начальника відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області підполковника ОСОБА_12 щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за ст.210-1 КУпАП до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 для складання протоколів про адміністративне правопорушення від 07.03.2024 (а.с.25-28) судом встановлено, що 23.02.2024 ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про необхідність з`явитися 26.02.2024 о 09 годині 00 хвилин до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також не з`явився 26.02.2024 на 09 годину 00 хвилин без поважних причини за викликом по повістці.

Із копії довідки про звільнення серії ВІН №012470 від 18.05.2015 виданої на ім`я ОСОБА_1 (а.с.42) судом встановлено, що 25.11.2013 Вінницьким міським судом Вінницької області засуджено ОСОБА_1 до двох років шести місяців позбавлення волі, ч.2 ст.199, ч.1 ст.69, ч.3 ст.199, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 КК України, відбував покарання з 06.11.2010 по 30.12.2011. Звільнений умовно достроково на підставі ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.05.2015.

Із копії довідки МСЕК серії АС №028573 від 13.04.2010 (а.с.43) судом встановлено, що ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності загального захворювання, інвалідність встановлена безтерміново.

Із копії військового квитка серії НОМЕР_3 виданого 09.09.1996 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.45-46) судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в Ямпільському військовому комісаріаті з 03.04.1996.

Із копії посвідчення серії НОМЕР_4 та Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №825752 виданих на імя ОСОБА_13 (зі слів позивача його дружини) судом встановлено, що ОСОБА_13 є особою з інвалідністю 3 групи безтерміново.

Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим, підстав для задоволення позовних вимог і його скасування не вбачає.

Твердження позивача про те, що він особисто не був оповіщений про виклик до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 для визначення призначення на особливий період, оскільки повістки йому ніхто не вручав і такого факту взагалі не було, а також те, що про час та місце розгляду справи щодо нього про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, його ніхто не повідомляв за результатом якого було винесено постанову №190 від 17.04.2024 спростовано запереченнями відповідача, викладеними у відзиві, а також доданими письмовими доказами, зокрема: копією протоколу про адміністративне правопорушення від 08.04.2024, копією повістки №25 від 23.02.2024, копією акта фіксації відмови від отримання повістки від 23.02.2024; рапортами працівників другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.02.2024 та 26.02.2024, звернення до начальника відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області підполковника ОСОБА_12 щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за ст.210-1 КУпАП до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколів про адміністративне правопорушення від 07.03.2024.

Також, аналізуючи законодавчі і підзаконні акти, які свідчать про те, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.

Обов`язок військовослужбовців повідомляти про зміну персональних даних у 7-денний строк закріплений як пунктом 23 Порядку, так і підпунктом 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487.

Статтею 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» наявність у позивача права на відстрочку не звільняє його від виконання обов`язків.

Інші доводи позивача не спростовують висновків суду, оскільки не підтверджуються будь-якими належними доказами і не можуть слугувати беззаперечним доказом неправомірних дій відповідача, а тому суд їх розцінює як намагання позивача ухилитись від відповідальності за дане порушення.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.ч.1-4 ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений ч.2 ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, ст.210-1 КУпАП визначає порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Відповідно до ч.2 ст.210-1 КУпА повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку), за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, згідно Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності саме за ч.2 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

З аналізу вищезазначених норм вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Позивач ОСОБА_1 у визначену дату 26.02.2024 на 09.00 год. до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 не з`явився, тобто не виконав свій обов`язок, передбачений ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і відповідно, вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Окрім того, позивачем суду не надано доказів поважності його неприбуття за викликом у повістці час та дату (на 09.00 год. 26.02.2024).

Тому, із врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позивача ОСОБА_1 було правомірно притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, оскільки останній без поважних причин не з`явився за викликом до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 26 лютого 2024 року на 09.00 годину.

Відповідно до положень ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно було винесено оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності №190 від 17.04.2024 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги положення ст.139 КАС України, та з огляду на те, що позов до задоволення не підлягає, відсутні підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 72-79, 90, 122, 242-246, 262, 286 КАС України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд

У Х В А Л И В :

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Т. В. Гаврилюк