Справа № 200/2165/24
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року Справа№200/2165/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.03.2024 № 39 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 22.03.2024 № 39 про відмову ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з вимогами пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 15.03.2002 по 15.06.2002, з 04.12.2007 по 22.08.2011 та з 30.11.2012 по 08.08.2015 на підприємстві ТОВ «Збагачувальна фабрика №105», що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та зобов`язати призначити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком на пільгових умовах з 29.02.2024.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що після досягнення нею 50 років звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою від 29.02.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Головне Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області) прийняло рішення від 07.03.2024 № 39, яким відмовило в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та недосягненням 55 років.

15.03.2024 позивачка повторно звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 22.03.2024 №39 позивачці повторно відмовлено в призначенні пенсії. З рішення вбачається, що пільговий стаж за Списком №2 становить 11 років 02 місяці 28 днів. Підставою для відмови у призначенні пенсії зазначено недосягнення 55-річного віку.

Позивачка наполягала, що має право на пенсію відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020. Вказувала на те, що відповідач протиправно збільшив віковий ценз до 55 років для призначення пенсії на підставі пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, позивачка зазначила, що позивачем протиправно не зараховано до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди її роботи: з 15.03.2002 по 15.06.2002, з 04.12.2007 по 22.08.2011, з 30.11.2012 по 08.08.2015.

При цьому, рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 07.03.2024 №39 та рішення від 22.03.2024 № 39 ГУ ПФУ в Рівненській області не містило інформації щодо незарахування вказаних періодів до пільгового стажу та підстав такого незарахування.

Вважаючи рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Відповідач заперечуючи проти позову, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачка 29.02.2024 та 15.03.2024 зверталась до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою щодо призначення пенсії за віком на підставі п. 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розгляд звернення позивачки за принципом екстериторіальності здійснювався ГУ ПФУ в Рівненській області на підставі документів, які були надані до заяви, скановані та внесені до електронної пенсійної справи. ГУ ПФУ в Рівненській області було розглянуто заяви позивачки і прийнято рішення від 07.03.2024 за № 39 та від 22.03.2024 за № 39 про відмову у призначенні пенсії на підставі пункту другого частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивачки становить 30 років 6 місяців 1 день.

До пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи за доданими документами з 20.03.1992 по 30.06.1996, та з 17.05.1997 по 31.01.1999 згідно довідки від 17.01.2024 №17/2, виданої ВП «Технічний контроль якості вугілля», оскільки довідка не відповідає Додатку №5 відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 63 (містить 2 підписи).

Також, відповідач зауважує, що однією з умов для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 є досягнення особою віку 55 років.

Однак, відповідно до паспорту позивачка на момент звернення до органу Пенсійного фонду України досягла 50 років, що суперечить вимогам чинного закону щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

На час виникнення спірних правовідносин наявна колізія між нормами Закону № 1788 з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058 - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Відповідач звертає увагу суду, що норми статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є чинними та неконституційними не визнавались, а відтак відповідач діє лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи зазначене та вимоги чинного законодавства, оскільки позивачка не досягла віку, встановленого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (55 років) та відсутній необхідний пільговий стаж, то підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на даний час відсутні.

На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області 14.05.1998.

29.02.2024 позивачка звернулась до веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою при призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Пенсійним фондом України, за принципом екстериторіальності, було визначено структурний підрозділ - ГУ ПФУ в Рівненській області для опрацювання заяви позивачки.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 07.03.2024 № 39 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу для призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, приймаючи спірне рішення, відповідач не зарахував до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи позивачки з 20.03.1992 по 30.06.1996 та з 17.05.1997 по 31.01.1999, оскільки, на думку відповідача, довідки від 17.01.2024 №17/2 ВП «Технічний контроль якості вугілля» не відповідає Додатку №5 відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 63 (містить 2 підписи).

15.03.2024 позивачка повторно звернулась до веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою при призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 22.03.2024 № 39 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявниця не досягла необхідного віку 55 років.

Тобто, матеріалами справи встановлено, що відповідач двічі відмовив у призначенні пенсії позивачці. Так, у першому випадку відповідач не зарахував до пільгового стажу період роботи з 20.03.1992 по 30.06.1996 та з 17.05.1997 по 31.01.1999 та вважав відсутністю, у зв?язку з цим, необхідного пільгового стажу роботи для призначення пенсії, а в другому випадку відповідач вважав недосягнення позивачкою віку 55 років, як необхідну підставу для призначення пенсії.

Позивачка звертаючись з цим позовом до суду просить суд зобов?язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 періоди її роботи з 15.03.2002 по 15.06.2002, з 04.12.2007 по 22.08.2011 та з 30.11.2012 по 08.08.2015.

Разом з цим, спірні рішення відповідача не містять інформації, що вищевказані періоди не були зараховані відповідачем до пільгового стажу роботи позивачки. Так само не містять відповідної інформації матеріали справи та відзив відповідача, що ці періоди були предметом розгляду відповідача та по ним були прийняті відповідачем відповідні рішення.

Таким чином, звертаючись з цим позовом до суду позивачка діяла передчасно, оскільки за вказаними періодами відповідачем не було прийнято жодних рішень. У зв`язку з відсутністю спірних правовідносин, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з вимогами пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, суд зазначає наступне.

Відповідач приймаючи спірне рішення від 07.03.2024 №39 не зарахував до пільгового стажу період роботи позивачки з 20.03.1992 по 30.06.1996 та з 17.05.1997 по 31.01.1999, оскільки, на думку відповідача, довідка від 17.01.2024 №17/2 ВП «Технічний контроль якості вугілля» не відповідає Додатку №5 відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 63 (містить 2 підписи).

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) (яка кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 у справі № 560/1399/19.

Так, у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 наявні наступні записи періодів її роботи, зокрема:

- з 20.03.1992 по 30.06.1996 працювала пробовідбирачем 2 розряду шахти «Горняк» Управління технічного контролю якості вугілля та стандартів в/о «Селидіввугілля»;

- з 17.05.1997 по 31.01.1999 працювала пробовідбирачем 2 розряду на дільниці шахти «Курахівська» Управління технічного контролю якості вугілля та стандартів в/о «Селидіввугілля».

Суд зазначає, що записи про періоди роботи позивачки з 20.03.1992 по 30.06.1996 та з 17.05.1997 по 31.01.1999 засвідчені відповідними печатками підприємства та дефектів їх вчинення не мають, відтак факт роботи позивачки у ці періоди підтверджується відповідними записами трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства.

Суд вважає, що приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії з підстав невідповідності довідки, відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивачку, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження пільгового характеру роботи позивачки), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Пунктом 2 Порядку № 383 передбачено, що під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80% робочого часу, встановленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 (далі - Постанова 1173) та застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, якщо пільгова робота продовжується після 16 січня 2003 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 03 серпня 2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, якщо пільгова робота продовжується після 03.08.2016 (або тільки почалась після цієї дати) - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

Відповідно до розділу І Гірничі роботи, код 20100000 відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні, постанови Кабінету Міністрів від 26 січня 1991 року № 10 та від 11 березня 1994 року № 162, посада позивачки у період з 20.03.1992 по 30.06.1996 та з 17.05.1997 по 31.01.1999 пробовідбирач (код професії 2010100а-17314) віднесена до пільгової роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, періоди роботи позивачки на посаді пробовідбирача з 20.03.1992 по 30.06.1996 та з 17.05.1997 по 31.01.1999 є пільговим стажем.

За таких обставин, відповідач приймаючи спірне рішення від 07.03.2024 №39 протиправно не зарахував до пільгового стажу періоди роботи позивачки з 20.03.1992 по 30.06.1996 та з 17.05.1997 по 31.01.1999, тому рішення від 07.03.2024 №39 є протиправним та підлягає скасуванню.

Приймаючи в подальшому спірне рішення від 22.03.2024 № 39 про відмову в призначенні пенсії відповідач не заперечував, що пільговий стаж позивачки за Списком № 2 складає - 11 років 02 місяці 28 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому відповідач вважав, що позивачка не досягла необхідного віку для виходу на пенсію - 55 років, тому відсутні підстави для призначення пенсії. З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, тобто правом виходу на пенсії за віком на пільгових умовах за за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць мають жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Враховуючи, що позивачка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж роботи понад 30 років, у тому числі на роботах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» понад 11 років, суд дійшов висновку, що вона мала право на пенсію, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018 від 23.01.2020.

Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії діяв в порушення чинного законодавства, тому суд доходить висновку, що рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 07.03.2024 № 39 та від 22.03.2024 № 39 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, суперечать чинному законодавству, у зв`язку з чим є протиправними та підлягають скасуванню.

З урахуванням способу захисту порушеного права, що застосований Верховним Судом у зразковій справі № 360/3611/20, суд вважає належним способом захисту в цій справі зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 з 29.02.2024 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі 1-5/2018.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Аналізуючи вищенаведене суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума судового збору у розмірі 484,98 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, місцезнаходження: 33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.03.2024 № 39 та від 22.03.2024 № 39 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі 1-5/2018.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 29.02.2024 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі 1-5/2018.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, місцезнаходження: 33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7) судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 98 копійок на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 15 травня 2024 року.

Суддя Т.О. Шувалова