Справа № 580/1258/24
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року справа № 580/1258/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 2), якому позивач просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення з 03.03.2022 по 07.11.2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 03.03.2022 року по 07.11.2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо неналежної виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 03.03.2022 по 07.11.2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 03.03.2022 року по 07.11.2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за період проходження військової служби йому не вірно нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення із безпідставним застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 для визначення складових грошового забезпечення, тоді як необхідно застосовувати прожитковий мінімум станом на 01.01.2022 та 01.01.2023, відповідно.

У відзивах на адміністративний позов, відповідачі: військові частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 зазначили, що згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим званням), як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, тому при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням застосовувався прожитковий мінімум виходячи з розміру 1762 гривні та перерахунку не підлягає.

Також відповідачі зазначили, що військова частина НОМЕР_1 з 01.09.2023 перебуває у підпорядкуванні та фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 , та не має власного фінансового рахунку. До 01.09.2023 військова частина НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому зі свого боку військова частина НОМЕР_1 нарахувала всі передбачені чинним законодавством платежі. Також відповідач зазначив, що позивач отримував грошове забезпечення у повному обсязі, при цьому, відсутні будь-які дані щодо звернення ним до керівництва військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 чи військової частини НОМЕР_2 про неправильність нарахування та виплати грошового забезпечення за час проходження військової служби.

На підставі наведеного відповідачі вважають, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 03.03.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2023 №581 позивача звільнено із займаної посади.

Не погодившись із обчисленими сумами отриманого грошового забезпечення позивач звернувся в суд з цим позовом.

Доводи відповідачів щодо пропуску позивачем строку звернення до суду зі казаним позовом не обґрунтовані та не враховані судом, з огляду на таке.

Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21.

Витягом із наказу відповідача 1 від 08.11.2023 №581 підтверджується, що з 08.11.2023 позивач виключений із списків особового складу частини, усіх видів забезпечення та йому наказано виплатити відповідні суми грошового забезпечення. Тобто, про всі складові розрахунку при звільненні позивач міг дізнатися під час ознайомлення з цим наказом та протягом тримісячного строку мав право звернутися до адміністративного суду зі вказаним вище позовом. Отже, звертаючись до суду 05.02.2024, позивач дотримався вимог законодавства щодо строку звернення, а протилежні доводи відповідачів не обґрунтовані.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

На підставі частин 2, 3 вказаної норми до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За приписами частини четвертої статті 9 Закону 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (надалі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01 березня 2018 року (надалі - Постанова № 704).

Відповідно до пункту 4 Постанови №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Додатками 1, 12, 13, 14.

Приміткою 1 Додатку 1 до Постанови №704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень (примітка Додатку 14 до Постанови №704).

21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (надалі - Постанова № 103), якою внесено зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (пункт 6 Постанови № 103). Постанова №103 набула чинності 24 лютого 2018 року.

Пункт 6 постанови КМУ №103 яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18.

Отже, після 29.01.2020 була відновлена дія п. 4 постанови КМУ №704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018 року.

Таким чином, після 29.01.2020 - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникли підстави для перерахунку та виплати грошового забезпечення згідно із Законом №2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати позивач має право на отримання грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою № 704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ та статті 9 Закону №2011-ХІІ.

За наведеного правового регулювання суд дійшов висновку, що відповідачі помилково вважають, що грошове забезпечення позивача повинного нараховуватись виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом саме на 01.01.2018.

Одночасно суд враховує, що пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік та пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України Про Державний бюджет на 2023 рік встановлено спеціальну норму, якою прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні.

Отже, вказаними Законами фактично зупинено зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб для нарахування грошового забезпечення за спеціальними законами, що на думку суду також поширюється на військовослужбовців, які проходять військову службу, тому для нарахування грошового забезпечення позивача у спірний період повинна застосовуватись величина прожиткового мінімуму 2102 грн.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідачів на норми постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №481, оскільки Закон України «Про Державний бюджет на 2022 рік» та Закон України «Про Державний бюджет на 2023 рік», таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, протягом 2023 року не містить.

Отже, положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили, а після указаної дати не відповідають таким.

З урахуванням наведеного, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» та Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року в розмірі 2102 грн.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постановах від 05.04.2023 року у справі № 340/3604/22, від 14.09.2022 року у справі №500/1886/21, від 19.10.2022 року у справі № 400/6214/21, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21.

Враховуючи викладене, суд вважає протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування позивачу грошового забезпечення з 03.03.2022 по 31.08.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн.

При цьому, суд зважає на ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не несе відповідальність за правильність та повноту нарахування грошового забезпечення з 03.03.2022 по 31.08.2023, оскільки тільки здійснював виплату грошового забезпечення на підставі поданих військовою частиною НОМЕР_1 документів.

Суд також враховує, що згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.01.2023 № 2 Про затвердження Положення про спільне фінансове господарство ІНФОРМАЦІЯ_4 та військовими частинами НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 на час служби позивача у військовій частині НОМЕР_1 , в період часу з 03.03.2022 по 31.08.2023 виплати грошового забезпечення здійснював ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 1160 від 22.08.2023, військова частина НОМЕР_1 знята з фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 та з 01.09.2023 зарахована на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

Пунктом 2 наведеного наказу створено об`єднану фінансово-економічну службу військової частини НОМЕР_2 , до складу якої включити особовий склад фінансово-економічних служб військових частин НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_1 .

Заходи фінансового забезпечення, ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової, бюджетної звітності вказаних військових частин здійснювати силами об`єднаної фінансово-економічної служби під керівництвом начальника фінансово-економічної служби головного бухгалтера військової частини НОМЕР_2 .

Отже, з 01.09.2023 нарахування та виплата належних видів забезпечення особовому складу військової частини НОМЕР_1 (в тому числі компенсацій, допомог, винагород, відшкодування витрат на службові відрядження, інших виплат), а також податків, зборів, відрахувань та утримань (в тому числі за виконавчими листами) здійснюється об`єднаною фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_2 .

З огляду на викладене, суд вважає протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.09.2023 по 09.11.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн.

З урахуванням зазначеного, для відновлення порушених прав позивача на військову частину НОМЕР_2 необхідно покласти обов`язок щодо нарахування та виплати спірних виплат позивачу, як установу, яка з 01.09.2023 несе відповідальності за правильність і повноту нарахування і виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Щодо позовних вимог про виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає, що між сторонами в цій частині відсутній спір, а позовні вимоги є передчасними, оскільки в суду відсутні підстави вважати, що під час нарахування та виплати грошового забезпечення військова частина НОМЕР_2 порушить вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення з 03.03.2022 по 31.08.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.09.2023 по 07.11.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_13 ) грошове забезпечення з 03.03.2022 по 07.11.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА