Справа № 160/11581/24
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юркова Е.О.,
секретаря судового засідання Шпоти Я.С.,
представника позивача Володько О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОМЕТИЗ ТАС» до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, зобов`язання вчинити певні дії, -
03 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОМЕТИЗ ТАС» в особі представника Якушева Олександра Сергійовича, через систему "Електронний Суд" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства юстиції України, з вимогами:
- визнати протиправним і скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за вих. № 74675087/20.1/3 від 09.04.2024, винесене старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г.;
- зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути заяву ТОВ «ДНІПРОМЕТИЗ ТАС» за вих. № 40/26-2 від 29.03.2024 про примусове виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 160/9312/18 від 19.03.2020 та вирішити питання про прийняття його до виконання.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на виконання рішення Дніпропетровським окружним адміністративним судом 19.03.2020 видано виконавчий лист № 160/9312/18, на підставі якого 28.04.2020 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магдою С.Г. було відкрито виконавче провадження №61930256. В ході цього виконавчого провадження за постановами державного виконавця від 26.08.2020 та від 30.11.2020 на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України двічі накладалися штрафи на користь держави за ухилення від виконання рішення суду, а в подальшому державним виконавцем було направлено до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м.Києві повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 11.02.2021 для розгляду питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за невиконання рішення суду, після чого виконавче провадження № 61930256 було закінчено на підставі п. 3 ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий лист повернуто до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Проте, враховуючи, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 у справі № 160/9312/18 залишилося невиконаним, цей Виконавчий лист було повернуто судом Позивачу для повторного його подання для примусового виконання. 29.03.2024 Позивач звернувся до Департаменту державної виконавчої служби (який є структурним підрозділом Міністерства юстиції України із заявою за вих. № 40/26-2 від 29.03.2024 про примусове виконання Виконавчого листа. За результатами розгляду цієї заяви старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. У відповідному повідомленні підставою для такого повернення зазначено п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону нібито виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Позивач вважає викладені у Повідомленні висновки Відповідача неправомірними, а саме Повідомлення протиправним у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою суду від 07.05.2024 відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Відповідачем 08.05.2024 подано до суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що 08.04.2024 на виконання до відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за заявою генерального директора ТОВ «ДНІПРОМЕТИЗ ТАС» ОСОБА_1 від 29.03.2024 № 40/26-2 подано виконавчий документ. Згідно відмітки на виконавчому документі та інформації, що міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, зазначений виконавчий документ перебував на виконанні у Відділі (ВП №61930256) та 15.04.2021 за результатами примусового виконання даного рішення суду, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про закінчення виконавчого провадження №61930256 не оскаржувалась позивачем в судовому порядку, отже можна вважати, що останній повністю погодився з винесення вищевказаної постанови про закінчення виконавчого провадження та визнає її правомірною. Також зауважує, що до боржника при виконанні даного рішення суду вже застосовано всі можливі заходи примусового виконання та повторне застосування таких заходів не передбачено Законом.
У судовому засіданні 14.05.2024 представник позивача підтримав вимоги позову та просив його задовольнити. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 у справі №160/9312/18 за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпрометиз" до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України про визнати протиправним та скасувати рішення залишено без змін.
На виконання зазначеного рішення суду Дніпропетровським окружним адміністративним судом 19.03.2020 видано виконавчий лист №160/9312/18.
26.08.2020 за невиконання рішення суду без поважних причин, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про накладення на боржника Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України штрафу на користь держави у розмірі 5 100 грн.
30.11.2020 за невиконання рішення суду без поважних причин, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про накладення на боржника Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України штрафу на користь держави у розмірі 10 200 грн.
11.02.2021 за вих. №61930256/2 (20.1), старшим державним виконавцем направлено до слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.
15.04.2021 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61930256 з примусового виконання виконавчого листа №160/9312/18 виданого 19.03.2020.
29.03.2024 позивач звернувся до Департаменту державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду, в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 №160/9312/18.
09.04.2024 за вих. №74675087/20.1/3 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
В обґрунтування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання зазначено, що відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Також зазначено про те, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 15.04.2021 не оскаржувалась в судовому порядку у передбачені Законом строки, є чинною та не скасованою у встановленому Законом порядку.
Також зауважено про те, що до боржника при виконанні даного рішення суду вже застосовано всі можливі заходи примусового виконання та повторне застосування таких заходів не передбачено Законом.
Відтак, позивач, не погодившись із викладеними висновками у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та вважаючи їх неправомірними, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 1 статті 18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 3 статті 18 Закону №1404 визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження зокрема, має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення врегульований статтею 63 Закону №1404.
Вимогами статті 63 Закону №1404 визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до статті 75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника (на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) та встановлює новий строк виконання, а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 статті 76 Закону №1404 встановлено, що за наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Отже, з урахуванням викладених норм права державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Основного Закону, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення. Прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом №1404. Лише після здійснення всіх необхідних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, державний виконавець має можливість винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
Судом встановлено, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, виконано певні дії, передбачені статтями 18, 63, 75 Закону №1404 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 19.03.2020 Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №804/9312/18, а саме: направлено боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження із встановленням строку протягом 10 робочих днів для виконання рішення суду, згідно з постановами державного виконавця від 26.08.2020 та від 30.11.2020 накладено штрафи на боржника, попереджено боржника про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду за ознаками злочину, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України та направлено до слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
Керуючись вимогами пункту 11 частини 1 статі 39, статті 40 Закону №1404 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 15.04.2021 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61930256 з примусового виконання виконавчого листа №160/9312/18, яка на дату прийняття судового рішення у цій справі є чинною та не скасована у судовому порядку.
Разом з тим, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 40 Закону №1404 виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 статті 41 Закону №1404 визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Як зазначено вище, постанова про закінчення виконавчого провадження №61930256 від 15.04.2021 з примусового виконання виконавчого листа №160/9312/18 є чинною та не скасована у судовому порядку
Оскільки тільки після скасування постанови, виконавче провадження в силу частини 1 статті 41 Закону №1404 підлягає відновленню, суд вважає, що відповідач правомірно повернув заяву про примусове виконання виконавчого листа № 160/9312/18 без прийняття до виконання, оскільки, виконавче провадження №61930256 з примусового виконання виконавчого листа №160/9312/18 виданого 19.03.2020 Дніпропетровським окружним адміністративним судом вже закінчене на підставі пункту 11 часини 1 статті 39 Закону №1404.
При цьому, як вже встановлено судом підставою для повернення виконавчого листа 160/9312/18 від 19.03.2020 зокрема слугував висновок державного виконавця про те, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, оскільки при виконанні даного рішення суду вже застосовано всі можливі заходи примусового виконання та повторне застосування таких заходів не передбачено Законом.
В свою чергу, суд зауважує на тому, що при прийнятті вказаного повідомлення, відповідачем було встановлено і інші підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.
Предметом спору у цій справі є правомірність винесення державним виконавцем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а не законність постанови державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження з підстав їх невідповідності вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за вих. № 74675087/20.1/3 від 09.04.2024, винесене старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України Про виконавче провадження та підстави для його скасування відсутні.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОМЕТИЗ ТАС».
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя Е.О. Юрков