Справа № 140/36064/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/36064/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ,) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (відповідач ГУНП у Волинській області) про визнання протиправним та скасування наказу від 21.11.2023 № 449 о/с дск По особовому складу в частині призначення підполковника поліції ОСОБА_1 старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах 4-го відділу (моніторингу, аналізу оперативної інформації, забезпечення безпеки та оперативного прикриття працівників) ГУ НП у Волинській області, звільнивши його з посади заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області; поновити на посаді заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області та стягнути на користь позивача різницю грошового забезпечення (із врахуванням усіх його складових: посадового окладу, окладу за спеціальним звання, надбавок, премій, доплат тощо) в розмірі між посадами заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУНП у Волинській області та старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 4-го відділу (моніторингу, аналізу оперативної інформації, забезпечення безпеки та оперативного прикриття працівників) ГУ НП у Волинській області за весь період перебування на нижчій посаді (виконання нижчеоплачуваної роботи); про визнання протиправним наказ від 08.12.2023 № 474 о/с дск По особовому складу у частині формулювання назви посади - старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 4-го відділу (моніторингу, аналізу оперативної інформації, забезпечення безпеки та оперативного прикриття працівників) ГУ НП у Волинській області, з якої підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби у поліції та зобов`язання внести зміни до наказу Головного управління Національної поліції у Волинській області від 08.12.2023 № 474 о/с дск По особовому складу шляхом формулювання назви посади, з якої підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби у поліції, - заступника начальника - начальник 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) Головного управління Національної поліції у Волинській області та здійснити перерахунок виплат, належних позивачу, станом на день звільнення згідно наказу ГУ НП у Волинській області від 08.12.2023 № 474 о/с дск По особовому складу (із врахуванням грошового забезпечення (усіх його складових) підполковника поліції ОСОБА_2 та посади, з якої він має бути звільнений зі служби - заступника начальника - начальник 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 2015 року проходив службу в Національній поліції України.

21.09.2023 його було попереджено про наступне звільнення зі служби у зв`язку з скороченням посади яку він обіймав.

Наказом від 21.11.2023 № 449 о/с дск По особовому складу його було звільнено з посади заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області та призначено на нижчу посаду старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах 4-го відділу (моніторингу, аналізу оперативної інформації, забезпечення безпеки та оперативного прикриття працівників) ГУ НП у Волинській області.

Позивач вважає, що даний наказ видано із порушенням вимог ст.65, 68 Закону України «Про Національну поліцію», позаяк йому не було запропоновано рівнозначні посади на момент звільнення, хоча такі посади у відповідача були наявні, не було ознайомлено з переліком вакантних посад на яких він міг продовжити службу.

Вказує на те, що відповідачем порушено процедуру призначення його на нижчу посаду, оскільки згода на це ним не надавалась. Відтак вважає, його звільнення із займаної посади та призначення на нижчу посаду незаконним.

Враховуючи вказане вважає, що його слід поновити на займаній посаді, відповідачем повинні бути внесені зміни у наказ про його звільнення в частині найменування посади з якої його звільнено.

Крім того, з посиланням на норми чинного законодавства стверджує про наявність підстав для стягнення з відповідача різниці заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та здійснення перерахунку належних йому при звільненні виплат з врахуванням займаної ним посади до звільнення. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 03.01.2024 прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та відповідно до приписів статей 12, 257, 262 КАС України ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позов, відповідач позовні вимоги заперечив та зазначив, що у зв`язку із скороченням посади позивача його у відповідності до вимог ст.ст. 59, 65, 68 Закону України «Про Національну поліцію» було переміщено на нижчу посаду.

Вказує на те, що в даному випадку відповідачем повністю дотримано процедуру переміщення позивача на іншу посаду, у наказі про звільнення та призначення на нову посаду вказано підстави з яких це відбулося.

При цьому наголошує на тому, що переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення, і поліцейський зобов`язаний проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівництва поліції до повноважень якого належить право призначення та звільнення відповідного поліцейського.

Зазначає, що в даному випадку повинні бути застосовані спеціальні норми законодавства, які регламентують зазначені спірні відносини, а не норми Кодексу законів про працю України, як про це стверджує позивач. Вважає, що відповідний наказ про звільнення позивача та призначення його на нижчу посаду винесено у відповідності до норм чинного законодавства та є правомірним, а тому і в задоволенні похідних позовних вимог слід відмовити. З врахуванням викладеного просив в позові відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 до 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 08.12.2023 - у Національній поліції України (а.с.68-69,70).

21.09.2023 заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області ОСОБА_1 попереджено про те, що відповідно до наказу Національної поліції України від 28.08.2023 №780 дск «Про Затвердження переліку змін у штатах Національної поліції» його посада скорочена.

Також роз`яснено, що згідно з пунктом 2 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію», що поліцейський, посада якого скорочена може бути призначений за його згодою, з врахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі поліції) до закінчення двомісячного строку з дня його попередження про можливе подальше звільнення зі служби.

Зазначено, що відповідно до пункту 3 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський посада якого скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини 2 даної статті підлягає звільненню у зв`язку зі скороченням штатів згідно з пунктом 4 частини першої статті 77 даного Закону (а.с.84).

Позивач ознайомлений із даним попередженням 21.09.2023.

21.11.2023 відповідачем відповідно до частин 1 та 8 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» видано наказ № 449 о/с дск По особовому складу, яким ОСОБА_1 призначено старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах 4-го відділу (моніторингу, аналізу оперативної інформації, забезпечення безпеки та оперативного прикриття працівників) ГУ НП у Волинській області, та звільнено з посади заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області (а.с.15, 98).

На підставі наказу №474о/с дск «По особовому складу» від 08.12.2023 позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (за станом здоров`я (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.111).

Вважаючи наказ № 449 о/с дск По особовому складу про звільнення його з посади заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області та призначення на нижчу посаду протиправним, позивач звернувся за захистом порушених прав до суду.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» (далі -Закон №580-VIII) який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 статті 59 даного Закону передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Як вбачається із частин 3-5 даної статті рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу від 21.11.2023 № 449 о/с дск По особовому складу, суд зазначає наступне.

У цій справі встановлено, що 21.09.2023 ОСОБА_1 відповідно до частини 1 статті 68 Закону №580-VIII попереджений про наступне скорочення його посади на підставі наказу Національної поліції України від 28.08.2023 №780дск «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» та одночасно роз`яснено вимоги частин 2-3 даної статті.

В межах зазначеної реорганізації позивача оскаржуваним наказом було призначено на нижчу посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 4-го відділу (моніторингу, аналізу оперативної інформації, забезпечення безпеки та оперативного прикриття працівників) ГУ НП у Волинській області та одночасно звільнено із попередньої посади.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 Закону визначено, що переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону.

Згідно з частиною 2 статті 65 Закону №580-VIII посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації, визначений статтею 68 Закону №580-VIII.

Частиною першою статті 68 Закону №580-VIII передбачено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

За змістом частини другої статті 68 Закону №580-VIII поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Суд зауважує, що приписами частини другої статті 68 Закону №580-VIII гарантована можливість працевлаштування поліцейського в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, у разі скорочення його посади. Необхідним елементом щодо призначення поліцейського на іншу посаду є його згода.

Відповідно до частини третьої статті 68 Закону №580-VIII поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Як вже зазначав суд вище, у даному випадку мова йде про реорганізацію, а саме скорочення посад, а відтак у спірних правовідносинах повинні бути застосовані норми статті 68 даного Закону, яка безпосередньо регламентує порядок призначення поліцейських під час її проведення.

Визначальною умовою для призначення поліцейського під час проведення реорганізації на іншу посаду, тим більше на нижчу посаду є надання його згоди на це.

При цьому будь-якої згоди позивача на призначення його на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 4-го відділу, яка є нижчою за посаду, яку займав позивач, матеріали справи не місять.

Також суд зауважує, що частиною 3 статті 68 Закону №580-VIII передбачено наслідки, якщо протягом двохмісячного строку після попередження особу не було призначено на нову посаду.

З системного аналізу вищевказаної норми Закону №580-VIII вбачається, що надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому з врахуванням критеріїв, визначених приписами частини другої статті 68 Закону №580-VIII.

Як вбачається із долучених до справи документів, відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу вимоги законодавства у цій частині дотримані не були і всі наявні у нього на момент звільнення з посади позивача, рівнозначні посади запропоновані йому не були. Зокрема, не було запропоновано посаду заступника начальника начальника 3-го відділу ГУНП у Волинській області.

Згідно з частиною 5 статті 68 Закону переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, якщо внаслідок реорганізації штатна чисельність посад є меншою, а посада, яку обіймав поліцейський до реорганізації, з аналогічними (подібними) функціональними обов`язками у реорганізованому структурному підрозділі чи установі не передбачена, то у цьому разі застосовується правило переважного права, установлене частиною п`ятою статті 68 Закону №580-VIII.

Суд зазначає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на поліцейських.

За загальним правилом, під час вирішення спорів, пов`язаних з проходженням публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів, у цьому випадку Закону №580-VIII. Однак y випадках не врегульованих спеціальним законодавством, підлягає застосуванню трудове законодавство.

Положеннями спеціального законодавства (нормами Закону №580-VIII) не врегульовано процедуру звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням чисельності штату та дотримання трудових гарантій поліцейського, а тому до спірних правовідносин необхідно застосувати окремі положення КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За змістом цієї статті продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

На момент звільнення позивача з посади та призначення на нижчу посаду у ГУНП у Волинській області була наявна рівнозначна посада заступника начальника начальника 3-го відділу ГУНП у Волинській області, яка ОСОБА_1 запропонована не була.

Відповідачем надано витяги з посадових інструкцій даних посад, які свідчать, що за своїми обов`язками вони є різними.

Однак, в даному випадку чинне законодавство при застосуванні вказаних норм законодавства вимагає від роботодавця перевірити кваліфікацію працівника та кваліфікаційні вимоги до посади, та дати оцінку чи відповідає особа відповідним вимогам щодо можливості зайняття вакантної посади, чого ГУНП у Волинській області зроблено не було.

Також суд звертає увагу на те, що відповідачем не подано до суду жодного доказу на підтвердження того, що кваліфікаційні вимоги до зазначених посад є різними.

Верховний Суд у постанові від 16.10.2020 у справі №814/2440/16, аналізуючи положення статті 68 Закону №580-VIII, зробив висновок, що надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому, з врахуванням критеріїв, визначених приписами даної статті. Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Відтак відсутність доказів щодо здійснення пропозиції відповідачем позивачу усіх наявних вакантних посад з врахуванням критеріїв, вказаних вище, не може бути свідченням дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів.

Отже, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переведення працівника на іншу посаду шляхом пропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які він може претендувати з урахуванням фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.

Такі висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду у постанові від 09.12.2020 у справі №808/539/17.

Отже, враховуючи вищезазначене суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем не в повній мірі були дотримані вимоги статей 65, 68 Закону №580-VIII, а тому його слід визнати протиправним та скасувати, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Що стосується тверджень відповідача про те, що у даному випадку керівником було здійснено переміщення позивача в інтересах служби у відповідності до статті 59, частин 1, 8 статті 65 даного Закону, за клопотанням безпосередніх керівників, то суд їх до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Норми статті 65 визначають загальні умови за яких здійснюється переведення, переміщення поліцейських.

При цьому таке переміщення в межах реорганізації повинно бути здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, які в даному випадку відповідачем не були дотримані.

Частиною 7 статті 65 Закону №580-VIII визначено, що переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Відповідно до частини 8 статті 65 даного Закону переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

У даному випадку звільнення та призначення ОСОБА_1 на посади входить до номенклатури одного керівника, та не здійснюється в межах переведення, а відбувалося в процесі реорганізації, при якій вимагається дотримання відповідного порядку.

Відтак вимоги абзацу 2 частини 8 статті 65 даного Закону не стосуються спірних правовідносин.

Не підлягає до задоволення позовна вимога позивача про поновлення його на посаді заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області, оскільки наказом від 08.12.2023 № 474 о/с дск По особовому складу ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII (за станом здоров`я).

Також не підлягає до задоволення вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу від 08.12.2023 № 474 о/с дск По особовому складу у частині формулювання назви посади ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 4-го відділу (моніторингу, аналізу оперативної інформації, забезпечення безпеки та оперативного прикриття працівників) ГУ НП у Волинській області, оскільки він виданий у відповідності до вимог чинного законодавства та на момент звільнення зі служби позивач займав саме вказану посаду.

Враховуючи те, що судом визнано протиправним та скасовано наказ № 449 о/с дск По особовому складу від 21.11.2023 в частині призначення ОСОБА_1 оперуповноваженим в особливо важливих справах 4-го відділу (моніторингу, аналізу оперативної інформації, забезпечення безпеки та оперативного прикриття працівників) ГУ НП у Волинській області, та звільнення його з посади заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області та враховуючи вимоги статті 245 КАС України достатнім способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача внести зміни в цей наказ в частині формулювання назви посади з якої звільнено ОСОБА_1 , а саме: заступник начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області.

Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Згідно з вимогами частини 1 статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988) та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затвердженого Наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29.04.2016 № 669/28799 (далі - Порядок № 260).

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Пунктом 1 Постанови № 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з статтею 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд встановив те, що з 21.11.2023 позивач працював на нижчеоплачуваній роботі в порядку звільнення із займаної посади (у зв`язку з реорганізацією) та переміщення його на нижчу посаду.

Оскільки, судом відповідний наказ визнано протиправним та скасовано, то позивач має право на виплату різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, а саме різницю в заробітку, який позивач отримав би на попередній посаді та тим, який позивач фактично отримав на нижчеоплачуваній посаді.

Отже, відповідача, у цьому випадку, необхідно зобов`язати нарахувати та виплати позивачу різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи з 21.11.2021 по день звільнення.

Враховуючи вищезазначене відповідача слід зобов`язати здійснити перерахунок виплат належних ОСОБА_1 на день звільнення, з врахуванням займаної посади та грошового забезпечення - заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

На думку суду, відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Частини п`ята та шоста статті 246 КАС України не встановлюють обов`язку суду у резолютивній частині рішення суду встановлювати судовий контроль за його виконанням.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю може мати місце і на стадії виконання судового рішення за заявою сторони, на користь якої таке рішення ухвалене, за наявності обґрунтованих доводів та підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення у справі.

При цьому суд зауважує, що примусове виконання рішень суду у справах такої категорії забезпечується органами державної виконавчої служби, а не виконання рішення суду має для відповідача негативні майнові наслідки - крім сплати виконавчого збору, штрафу у разі невиконання у добровільному порядку виконавчого документа, звернутого до примусового виконання.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн, суд виходить з таких приписів статей 134, 139 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із договору про надання правничої допомоги від 24.11.2023 №24/11/23, додаткової угоди від 04.12.2024, акту надання послуг (виконання договору) від 19.12.2023, платіжної інструкції №0.0..1, рахунку фактури від 19.12.2023, позивач сплатив адвокату Сидорук О.В. 6000 грн, та виставлено рахунок ще на 1500 грн на оплату правової допомоги, яка відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг складається з: надання правових консультацій та роз`яснень з питань правомірності винесення наказу про звільнення його з посади та призначення на нижчу посаду 25 хв. - 500 грн, складання позовної заяви (3 год 30 хв.) 7 000,00 грн.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, суд зазначає, що предметом позову є визнання протиправних та скасування наказу про звільнення з посади внаслідок реорганізації та похідних вимог які пов`язані із його прийняттям; спірні правовідносини регулюються нормами Закону №580-VIII та КЗпП України та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню і застосуванню адвокатом, не передбачають. При цьому такі послуги, як надання правових консультацій та роз`яснень з питань правомірності винесення оскаржуваних рішень охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема, складність справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; час, який об`єктивно необхідно було витратити на підготовку позовної заяви, зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг), часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. Решту витрат повинен понести позивач.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Волинській області № 449 о/с дск По особовому складу від 21.11.2023 в частині призначення підполковника поліції ОСОБА_1 старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах 4-го відділу (моніторингу, аналізу оперативної інформації, забезпечення безпеки та оперативного прикриття працівників) ГУ НП у Волинській області, звільнивши його з посади заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області внести зміни в наказ №474 о/с «По особовому складу» від 08.12.2023 в частині формулювання назви посади з якої звільнено ОСОБА_1 , а саме: заступник начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення (із врахуванням усіх його складових: посадового окладу, окладу за спеціальним звання, надбавок, премій, доплат тощо) в розмірі між посадами заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУНП у Волинській області та старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 4-го відділу (моніторингу, аналізу оперативної інформації, забезпечення безпеки та оперативного прикриття працівників) ГУ НП у Волинській області за весь період перебування на нижчій посаді (виконання нижчеоплачуваної роботи).

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області здійснити перерахунок виплат, належних ОСОБА_1 на день звільнення з врахуванням займаної посади та грошового забезпечення - заступника начальника - начальника 4-го відділу (моніторингу і організаційної роботи) ГУ НП у Волинській області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області (43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 11, ).

Суддя Р.С. Денисюк