Справа № 420/30342/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про скасування індивідуальних актів, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

06.11.2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 «про скасування індивідуальних актів, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що пункт 7 наказу від 14.12.2022 №213 порушує принцип презумпції невинуватості, оскільки вбачається, що підставою для прийняття спірного пункту наказу слугувало не судове рішення, що набрало законної сили, а рапорт іншого військовослужбовця. що не створювало належних юридичних підстав для висновку про самовільне залишення позивачем військової частини або місця служби. Отже, спірний пункт наказу прийнятий передчасно і він є протиправним.

Також позивач вказує, що 21.05.2022 позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , а з 22.05.2022 по 04.09.2023 в частині НОМЕР_1 , яка має власного командира, уповноваженого на призначення на посади. Отже, позивача безпідставно було зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , бо в цій частині він службу не проходив, правового зв`язку між позивачем і цією частиною не існувало станом на 24.12.2022. Оскаржуваний пункт наказу прийнято ще 24.12.2022, a 04.09.2023 позивача виключено з особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Позивач у позовній заяві зазначає, що з огляду на те, що виплата грошового забезпечення і додаткової винагороди позивачу не здійснювалася на підставі пунктів 4 і 7 наказів командира військової частини НОМЕР_1 №213 та 199 відповідно, задоволення вимог в цій частині позову прямо залежить від задоволення вимог в пунктах А і Б

Ухвалою суду від 13.11.2023 року позов залишено без руху.

23.11.2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про провження процесуального строку.

28.11.2023 року від представника позивача до суду надійшла заява, якою недоліки позову усунуто.

Так, позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати пункт 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.12.2022 №213;

- визнати протиправним і скасувати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2022 №199;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у невиплаті позивачу грошового забезпечення в період з 14.12.2022 по липень 2023, та зобов`язати здійснити нарахування на користь позивача грошового забезпечення за вказаний період;

- визнати протиправною виплату військовою частиною НОМЕР_2 позивачу грошового забезпечення за серпень і вересень 2023 в розмірі 351,21 та 949,16 грн відповідно та зобов`язати здійснити перерахунок грошового забезпечення за вказаний період;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у невиплаті позивачу додаткової винагороди в період з 14.12.2022 по вересень 2023, та зобов`язати здійснити нарахування на користь позивача додаткової винагороди за вказаний період.

Ухвалою суду від 30.11.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

До суду від військової частини НОМЕР_1 05.01.2024 року (вх. №771/24) надійшов відзив, в якому посилаючись на встановлені в акті службового розслідування обставини щодо позивача та кримінальне провадження 0000333 зазначено, що молодший сержант ОСОБА_1 безпідставно та без поважних причин був відсутній в розташуванні військової частини з 14.12.2022 по 19.07.2023.

08.01.2024 року до суду від військової частини НОМЕР_2 (вх. № 960/24) надійшов відзив на позов, в якому посилаючись на обставини самовільного залишення позивачем військової служби вказано, що відповідно до директиви Головокомандувача Збройних Сил України від 15.03.2022 року №Д-38/ДСК та директиви Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.03.2022 року №Д-27/ДСК, 18.03.2022 року 18.03.2022 року сформовано 23 окремий спеціальний батальйон спеціального призначення (військова частина НОМЕР_1 , «Відповідач 1») та підпорядковано командиру ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ).

Відповідач у відзиві вказує, що позивач був обізнаний про те, що військова частина НОМЕР_1 перебувала у безпосередньому підпорядкуванні командира військової частини НОМЕР_2 , крім цього в матеріалах позовної заяви міститься надана позивачем копія листа відповіді командування військової частини НОМЕР_2 від 04.07.2023 року №13362 на запит представника позивача, про надання підтвердження, що військова частина НОМЕР_1 дійсно підпорядкована військовій частині НОМЕР_2 .

Також, як зазначає відповідач, враховуючи, що позивача відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 74РС від 24.12.2022 року (по особовому складу) було увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира Окремої президентської бригади з 24 грудня 2022 року по 14 вересня 2023 року, до дня виключення із списків військової частини НОМЕР_2 , позивачу в період часу з 19.07.2022 п. 14.09.2023 було виплачено тільки оклад за військовим званням та надбавку за вислугу років, оскільки останній перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 понад два місяці. У зв`язку з тим, що позивач самовільно залишив військову частину у період часу з 14.12.2022 року по 19.07.2023 рік, у позивача відсутнє право на отримання додаткової грошової допомоги.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

22.05.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 5 ОСОБА_1 призначено на посаду заступника командира бойової машини навідника-оператора 3 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 .

01.06.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 16 ОСОБА_1 призначено на посаду старшого стрільця 3 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 .

01.10.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 139 ОСОБА_1 призначено на посаду номера обслуги 1 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 .

05.10.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 143 ОСОБА_1 призначено на посаду номера обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 .

14.12.2022 року тимчасово виконуючим обов`язки командира взводу вогневої підтримки старшого сержанта ОСОБА_2 подано рапорт (вх. № 2160) про те, що номер обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив розташування військової частини у зоні виконання бойових завдань в зоні відповідальності ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

14.12.2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) № 213, яким відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 № 745/32197 (далі - Порядок № 260), наказано молодшому сержанту ОСОБА_1 , номеру обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину, припинити виплату грошового забезпечення з 14 грудня 2022 року. Вважати таким, що вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та приймають безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії), перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у складі оперативно-тактичного угрупування «Соледар» у Донецькій області. Зняти з котлового забезпечення з 15.12.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 24.12.2022 року №74РС відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира окремої президентської бригади з 24 грудня 2022 року молодшого сержанта ОСОБА_1 , номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 23 окремого батальйону спеціального призначення.

24.12.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 223, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, молодшого сержанта ОСОБА_1 , номера обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 24 грудня 2022 року.

На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.12.2022 № 350 «Про призначення службового розслідування», заступником командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення підполковником ОСОБА_3 , було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що призвели до дезертирства номера обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 під час перебування в районі виконання бойових завдань в населеному м. Дружківка, Донецької області, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

В акті службового розслідування зазначено: «…Відповідно до пояснень тимчасово виконуючого обов`язки командира взводу вогневої підтримки старшого сержанта ОСОБА_2 , стало відомо, що під час проведення перевірки наявності особового складу взводу вогневої підтримки 14.12.2022 було виявлено відсутність номера обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 , про що було надано рапорти старшого солдата ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_5 та солдата ОСОБА_6 , відповідно до яких молодший сержант ОСОБА_1 самовільно покинув місце несення служби, залишивши охороняємий ним склад з озброєнням підрозділу. За результатами проведених пошукових заходів в місці розташування підрозділу зазначеного військовослужбовця виявлено не було, про що було подано рапорт від 14.12.2022 року № 2160. При цьому на дзвінки зазначений військовослужбовець не відповів. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово підбурював особовий склад до залишення позицій та невиконання наказів командирів, поширював панічні настрої та дискредитував Збройні Сили України.

Згідно з рапортом водія 1 кулеметного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 , номер обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 покинув місце розташування військової частини в зоні відповідальності ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Донецької області виконуючи обов`язки по охороні кімнати зберігання зброї.

Відповідно до рапорту старшого навідника 1 кулеметного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_4 стало відомо, що номер обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 покинув місце розташування військової частини в зоні відповідальності ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Донецької області виконуючи обов`язки по охороні кімнати зберігання зброї.

Згідно з рапортом навідника 1 кулеметного відділення взводу вогневої підтримки солдата ОСОБА_5 стало відомо, що номер обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 покинув місце розташування військової частини в зоні відповідальності ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Донецької області виконуючи обов`язки по охороні кімнати зберігання зброї.

… Таким чином з 14.12.2022 номер обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 безпідставно та без поважних причин покинув розташування військової частини в районі виконання бойових завдань в зоні відповідальності ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Донецької області».

За результатами службового розслідування встановлено, що своїми діями номер обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів: абзацу другого, третього, п`ятого статті 11 Статуту внутрішньої служби, статті 12, 16, 127, абзаців 2,5,11,12 статті 128, статті 129, 130 Статуту внутрішньої служби, статті 408 Кримінального кодексу України та абзаців 2 та статті 4 Дисциплінарного статуту.

На підставі акту службового розслідування від 13 січня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 13.01.2023 видано наказ (з основної діяльності) № 6, яким наказано відповідно до абзацу першого пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, за невихід на службу без поважних причин номера обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 позбавити премії за грудень 2022 року повністю. Позбавити номера обслуги 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень відповідно до п. 10 телеграми Міністра оборони України № 248/1298 від 25.03.2022. Заступнику командира батальйону з морально-психологічного забезпечення підполковнику ОСОБА_3 направити матеріали службового розслідування до територіального підрозділу Державного бюро розслідувань з метою порушення кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 408 Кримінального кодексу України.

23.01.2023 рок прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000333 за фактом дезертирства військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Наказом військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.07.2023 року №200 наказано молодшому сержанту ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з поверненням до розташування військової частини поновити виплату грошового забезпечення з 19 липня 2023 року.

14.09.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 247 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , який був призваний на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, призначеного наказом Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України (по особовому складу) № НОМЕР_4 від 26.08.2023 командиром відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_6 , ВОС-216182А, наказано вважати таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби. З 04 вересня 2023 року виключити зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення. 305 вересня 2023 року зняти з котлового забезпечення.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою.

Згідно ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення (ст. 127 Статуту)

Солдат зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття... (ст.128 Статуту).

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут). Відповідно статті 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно з статтею 4 Дисциплінарного статуту, Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності (ст.45 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 608 виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Згідно абзацу 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України ( пункт 3 розділу ІV Порядку № 608).

Відповідно пунктів 1, 6 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частину. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з вимогами пункту 4 розділу VІ Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

У п. 15 розділу 1 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого 07.06.2018 наказом Міністерства оборони України №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32107 (надалі - «Порядок»), зазначено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно з п. 5 розділу XVI Порядку військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до підпункту 24, пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (зі змінами), міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Відповідно до підпункту 81, 82, пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (зі змінами), Міноборони відповідно до покладених на нього завдань:

- здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки;

- здійснює відповідно до законодавства правовий і соціальний захист військовослужбовців, резервістів Збройних Сил, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил.

Так, порядок і умови виплати додаткової винагороди в Збройних силах України станом на дату виникнення спірних правовідносин врегульовано було окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Доручення).

У пункті 9 Доручення вказано, що до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які, зокрема самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць в якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

Також, наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 року доповнено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, новим розділом - XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану, в п. 15 якого передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які зокрема самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Аналізуючи оскаржуваний наказ від 14.12.2022 року №213 в частині п.7 суд зазначає, що незважаючи на те, що до суду не надано вироку у кримінальній справі чи постанови у справі про притягнення позивача до кримінальної/адміністративної відповідальності за самовільне залишення військової служби, позивач в той же час не заперечує факту самовільного залишення місяця служби у період з 14.12.2022 року по 19.07.2023 року та не дає докази того, що у вказаний період від фактично проходив військову службу.

Відтак, суд не вбачає протиправності наказу військової частини НОМЕР_1 від 14.12.2022 року №213 в частині п.7, так само як не вбачає протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у невиплаті позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди в період з 14.12.2022 по 31.07.2023 року.

Вирішуючи вимоги позивача в частині правомірності пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2022 року №199 суд зазначає, що позивач в обґрунтування своїх вимог в цій частині посилається на те, що його безпідставно було зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , бо в цій частині він службу не проходив, правового зв`язку між позивачем і цією частиною не існувало станом на 24.12.2022.

Щодо таких доводів суд зазначає, що як зазначено у відзиві військової частин НОМЕР_2 та не заперечується відповідачем, відповідно до директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 15.03.2022 року №Д-38/ДСК та директиви Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.03.2022 року №Д-27/ДСК, 18.03.2022 року сформовано 23 окремий спеціальний батальйон спеціального призначення (військова частина НОМЕР_1 ) та її підпорядковано командиру ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ).

Відповідно до пп.14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Зважаючи на те, що військова частина НОМЕР_1 підпорядкована військовій частині НОМЕР_2 , суд не вбачає протиправності у діях військової частини НОМЕР_1 при прийнятті наказу від 24.12.2022 року №199 в оскаржуваній частині.

Крім того наказ від 24.12.2022 року №199 в частині п.4 прийнятий на підставі наказу військової частини НОМЕР_2 від 24.12.2022 року №74РС, який позивачем не оскаржується.

Відтак, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправною виплату військовою частиною НОМЕР_2 позивачу грошового забезпечення за серпень і вересень 2023 в розмірі 351,21 та 949,16 грн відповідно та зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення за вказаний період, суд зазначає, що відповідно до п.5 розділу XXVIII Порядку грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Зважаючи на те, що позивача зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 24.12.2022 року, позивач самовільно залишив військову службу з 14.12.2022 та лише 19.07.2023 року повернувся на військову службу, оскільки позивача наказом Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України (по особовому складу) №786 від 26.08.2023 призначено командиром відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_6 , ВОС-216182А, та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2023 року № 247 (по стройовій частині) наказано вважати таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби, відтак позивач у період з 19.07.2023 року по 14.09.2023 року мав право у відповідності до п.5 розділу XXVIII Порядку лише на грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

В свою чергу, зважаючи на те, що додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» відноситься до грошового забезпечення, відтак у відповідності до п.5 розділу XXVIII Порядку за період перебування позивача у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 з 19.07.2023 року по 14.09.2023 року він не мав права на таку додаткову винагороду.

Відтак, у частині позовних вимог позивача щодо визнання протиправною виплату військовою частиною НОМЕР_2 позивачу грошового забезпечення за серпень і вересень 2023 в розмірі 351,21 та 949,16 грн відповідно та зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення за вказаний період та визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у невиплаті позивачу додаткової винагороди в період з 19.07.2023 року по 14.09.2023 року, та зобов`язати здійснити нарахування на користь позивача додаткової винагороди за вказаний період слід відмовити.

Відтак, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про скасування індивідуальних актів, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_7 );

Відповідачі:

- військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 );

- військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).

Суддя С.М. Корой

.