Справа № 200/6795/20-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про поновлення строку звернення до суду із адміністративним позовом в частині позовних вимог

08 квітня 2024 року Справа №200/6795/20-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Кудрявцеві О.Ю.,

за участю (в режимі відеоконференції):

представника позивача, Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», адвоката Благодора Р.В.,

представника (в порядку самопредставництва) відповідачів, ДПС та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Єгорова А.Є.,

представника (в порядку самопредставництва) відповідача, Головного управління ДПС у Донецькій області, Лаврушиної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із адміністративним позовом до Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та пені, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Єнакієвський металургійний завод» (ПРАТ «ЄМЗ») 20 липня 2020 року звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом (із врахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог від 18 лютого 2021 року) до Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, в якому просило стягнути з Державного бюджету України на його користь заборгованість із відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, лютий, травень та червень 2015 року в сумі 271 346 310,00 грн та пеню, нараховану на суму такої заборгованості, в розмірі 499 627 539,00 грн (а.с. 1-6, 125 т. 1, а.с. 179-206 т. 3).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» задоволено частково:

- вирішено стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2014 року, лютий 2015 року, травень 2015 року та червень 2015 року у розмірі 164 655 629,95 грн та пеню у розмірі 287 612 767,05 грн;

- зобов`язано Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість задекларовану Приватним акціонерним товариством «Єнакієвський металургійний завод» (у декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 127-133 т. 4).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2021 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 200/6795/20-а скасовано; позов Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо повернення з Державного бюджету суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Приватному акціонерному товариству «Єнакієвський металургійний завод» за грудень 2014 року, лютий, травень, червень 2015 року;

- вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390,00 грн, за лютий 2015 року в розмірі 107 477 955,00 грн, за травень 2015 року в розмірі 70 033 398 грн, за червень 2015 року в розмірі 62 816 567 грн;

- вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» пеню за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 12 155 110,20 грн, за лютий 2015 року в розмірі 109 178 107,73 грн, за травень 2015 року в розмірі 25 836 479,62 грн, за червень 2015 року в розмірі 23 174 071,22 грн;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 236-249 т. 5).

Постановою Верховного Суду від 13 липня 2023 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2021 року скасовано, справу № 200/6795/20-а направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 240-254 т. 7).

Крім іншого, у постанові від 13 липня 2023 року Верховний Суд зазначив, що з метою правильності вирішення даного спору насамперед важливо встановити дотримання позивачем строків звернення до суду з даним адміністративним позовом та наявність поважних причин його пропуску. Верховний Суд послався на правову позицію щодо застосування строку звернення до суду у справах з подібними правовідносинами, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року (справа № 140/1770/19), від 16 лютого 2023 року (справа № 803/1149/18), відповідно до якої платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, відповідно до вимог положень ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року справу прийнято до провадження (а.с. 24 т. 8).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 4 грудня 2023 року призначено підготовче провадження у справі; запропоновано позивачу надати суду додаткову заяву/клопотання про поновлення строку звернення до суду із даним позовом (в тому числі, у частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України бюджетної заборгованості з податку на додану вартість).

3 січня 2024 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про визнання поважними причин пропуску товариством строку звернення до суду із вимогами про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014, лютий, травень та червень 2015 року в сумі 271 346 310,00 грн та пені, нарахованої на суму такої заборгованості, та поновлення цього строку.

17 січня 2024 року до суду надійшли заперечення від представника (в порядку самопредставництва) відповідачів, ДПС України та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, ОСОБА_1 , щодо клопотання позивача про поновлення строків звернення до суду.

29 січня 2024 року до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача, адвоката Благодора Р.В., щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом.

8 лютого 2024 року до суду надійшла заява від представника позивача, адвоката Благодора Р.В., про зміну розміру позовних вимог, в якій позивач прохальну частину позову виклав в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014, лютий, травень та червень 2015 року в сумі 271 346 310 грн та пеню, нараховану на суму такої заборгованості, в розмірі 527 960 554,24 грн.» (а.с. 28-32 т. 9).

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року прийнято до розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог від 8 лютого 2024 року; закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 20 березня 2024 року; визначено, що питання щодо наявності/відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду із даним позовом буде вирішено судом після дослідження матеріалів справи та встановлення обставин спірних правовідносин (а.с. 136-140 т. 9).

Протокольною ухвалою суду від 20 березня 2024 року оголошено перерву у судовому засіданні до 12-00 год 5 квітня 2024 року.

В судове засідання, призначене на 5 квітня 2024 року, з`явились (в режимі відеоконференції) представник позивача, адвокат Благодір Р.В., представник (в порядку самопредставництва) відповідачів, ДПС та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Єгоров А.Є., та представник (в порядку самопредставництва) відповідача, Головного управління ДПС у Донецькій області, ОСОБА_2 .

Представники Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області у судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Представник позивача у судовому засідання наполягав на поважності причин пропуску товариством строку звернення до суду із даним позовом з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях, наданих суду під час підготовчого провадження та під час розгляду справи, та просив поновити цей строк.

Представник (в порядку самопредставництва) відповідачів, ДПС та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Єгоров А.Є., у судовому засіданні заперечував проти визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом з підстав, зазначених у відзиві на позов та додаткових поясненнях, наданих суду під час підготовчого провадження та розгляду справи, та просив залишити позов без розгляду.

Представник (в порядку самопредставництва) відповідача, Головного управління ДПС у Донецькій області, ОСОБА_2 , у судовому засіданні також заперечувала проти визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом з підстав, зазначених представником (в порядку самопредставництва) ДПС та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

5 квітня 2024 року судом досліджено матеріали справи та заслухано пояснення та доводи учасників справи, які з`явились у судове засідання.

На виконання ухвали суду від 29 лютого 2024 року після дослідження матеріалів справи та встановлення обставин спірних правовідносин судом вирішується питання щодо наявності/відсутності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду із даним позовом.

Клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом та поновлення цього строку обґрунтоване тривалою процедурою судового оскарження, неузгодженістю законодавства та правозастосовчої практики, непослідовністю судової практики та, як наслідок, невизначеним статусу суми бюджетного відшкодування.

Зокрема, позивач зазначив наступне.

У червні 2017 року відповідно до діючого на момент спору податкового законодавства позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом про зобов`язання контролюючого органу внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування позивачу суми податку на додану вартість (ПДВ) за липень грудень 2014 року та за лютий червень 2015 року в загальній сумі 462 676 805 грн.

Постановою Донецького апеляційного суду від 2 березня 2018 року у справі № 805/2258/17-а, якою було скасовано рішення суду першої інстанції від 28 вересня 2017 року, зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ, задекларовану ПРАТ «ЄМЗ» у декларації з ПДВ за грудень 2014 року, травень 2015 року, червень 2015 року. В даній постанові суд вказав на невизначений статус бюджетного відшкодування, що, в свою чергу, призводило за висновком суду до невизначеності у питанні можливості та періоду нарахування пені на суму заборгованості.

На виконання цієї постанови контролюючим органом було проведено позапланову документальну перевірку позивача, однак суму бюджетного відшкодування позивачу повернуто не було; при цьому увесь цей час контролюючий орган не відмовляв позивачу у бюджетному відшкодуванні ПДВ, а лише посилався на пов`язані із цим процедурні складнощі.

На переконання позивача судом було застосовано неефективний спосіб захисту порушеного права позивача, що фактично стало однією з причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом.

12 лютого 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 826/7380/15, в якій відступила від висновку Верховного Суду України, відповідно до якого стягнення відшкодування ПДВ з Державного бюджету є неналежним способом захисту, та дійшла висновку, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву платника податків до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, а тому ефективним способом захисту, що забезпечить поновлення порушеного права, є стягнення з Держбюджету України через орган казначейської служби на користь платника заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

Отже, лише після 12 лютого 2019 року, тобто після прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі № 826/7380/15, судова практика повернулась до застосування такого способу захисту порушеного права платника податків як стягнення відшкодування ПДВ з Державного бюджету.

Позивач також вказав, що у даному випадку має місце триваюча протиправна бездіяльність контролюючого органу, посилається при цьому на постанову Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а, в якій зазначено, що у випадках, коли суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань, має місце триваюча протиправна бездіяльність, та постанови Верховного Суду з аналогічним висновком від 17 вересня 2020 року у справі № 540/1537/19, від 2 жовтня 2018 року у справі № 820/1749/18, від 1 квітня 2021 року у справі № 280/4453/18.

Також позивач зазначив, що за аналогічних обставин Верховний Суд у постанові від 26 січня 2023 року у справі № 200/9654/21 зробив правовий висновок щодо поважності причин пропуску для звернення до суду, коли контролюючий орган здійснює триваюче порушення та не відшкодовує узгоджені суми бюджетного відшкодування; також аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 3 серпня 2021 року у справі № 640/25381/19 з тотожними правовідносинами, в яких бюджетне відшкодування набуло статусу узгодженого у 2014 році, а позов платника податку про стягнення бюджетного відшкодування поданий у 2019 році.

Позивач наголошує на необхідності дотримання принципу правової визначеності, яка забезпечується, зокрема, послідовною судовою практикою, яка, у свою чергу, забезпечує одноманітне застосування норм права, єдиний підхід їх тлумачення (Рішення ЄСПЛ по справах «Олександр Волков проти України», «Гожелік та інші проти Польщі»).

Зазначає, що у Рішенні ЄСПЛ по справі «Брумереску проти Румунії» вказано, що принцип правової визначеності є важливим елементом принципу верховенства права, який, в свою чергу, визнано в якості основоположного у ст. 8 Конституції України, преамбулі до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Такі гарантії Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод відповідають положенням національного законодавства, зокрема, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими суди враховують правові позиції Верховного Суду при застосуванні правових норм. Особа може розраховувати на послідовне застосування процесуальних норм Верховним Судом.

Зауважив, що станом на час звернення до суду із даним позовом існувала судова практика, згідно з якою позовна вимога про стягнення суми несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України та стягнення пені могла бути заявлена в межах строку, встановленого п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України (ПК України), тобто протягом 1095 днів. Саме така правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 810/1227/17.

Актом документальної позапланової перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/0191193, складеним за результатом позапланової перевірки, проведеної на виконання постанови Донецького апеляційного суду від 2 березня 2018 року по справі № 805/2258/17-а, було підтверджено право позивача на отримання бюджетного відшкодування за грудень 2014 року, травень, червень 2015 року у розмірі 163 868 355 грн.

Отже, право позивача на отримання бюджетного відшкодування в розмірі 163 868 355 грн за грудень 2014 року, травень, червень 2015 року підтверджено контролюючим органом 1 жовтня 2018 року.

За загальним правилом, контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету (п. 200.12. ст. 200 ПК України ).

Згідно з п. 200.13 ст. 200 ПК України орган Казначейства повинен протягом п`яти операційних днів після отримання відповідного висновку контролюючого органу перерахувати суму бюджетного відшкодування на рахунок платника податків.

Таким чином, після проведення позапланової перевірки та підтвердження ПРАТ «ЄМЗ» суми бюджетного відшкодування в розмірі 163 868 355 грн ця сума з урахуванням приписів п. 200.12. та п. 200.13 ст. 200 ПК України повинна була бути відшкодована позивачеві 15 жовтня 2018 року.

З даною позовною заявою ПРАТ «ЄМЗ» звернулося в суд в липні 2020 року, тобто у межах 1095-денного строку.

У наведених раніше постановах Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 810/1227/17 зазначено, що строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення.

Станом на час звернення до суду із даним позовом заборгованість з ПДВ за спірні періоди не була погашена, тому строк звернення до суду із позовними вимогами щодо стягнення пені не є пропущеним.

19 січня 2023 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 140/1770/19, в якій зазначила, що ст. 102 ПК України, у тому числі й п. 102.5 цієї статті, не є тим «іншим законом», яким установлені спеціальні строки звернення до суду із вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, а тому підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлений загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Така ж сама позиція викладена і у прийнятих пізніше постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18 та від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20.

Отже, у 2023 році відбулася зміна судової практики стосовно строків звернення до суду із позовом у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, у бік скорочення цих строків.

Позивач зауважує, що даний позов був поданий до суду в липні 2020 року, тобто більше чим за два роки до такої зміни судової практики.

У постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 Верховний Суд вказав, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики. Тотожні за змістом висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 1.380.2019.004460, від 23 вересня 2021 року у справі № 640/11650/21.

Позивач наголошує, що непослідовність застосування судами відповідних процесуальних норм, яка є однією з причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, існує об`єктивно та не залежить від його волі.

Також позивач зазначає, що в квітні 2020 року звертався до Офісу великих платників податків ДПС із заявою про повернення сум бюджетного відшкодування ПДВ шляхом відображення інформації в Реєстрі заяв про повернення бюджетного відшкодування про узгоджену суму бюджетного відшкодування; а також до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві із заявою про забезпечення проведення відшкодування ПДВ за вказані вище періоди на поточний банківський рахунок ПРАТ «ЄМЗ», але отримав відповіді, відповідно до яких на сьогодні не передбачено механізму відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та що до Казначейства не надходили відповідні висновки від податкової служби щодо бюджетного відшкодування за періоди грудень 2014 року, січень, травень та червень 2016 року у загальному розмірі 257 972 816 грн, а також що в Реєстрі про узгодженні суми бюджетного відшкодування ПДВ відсутня інформація про відшкодування ПРАТ «ЄМЗ» ПДВ на зазначену суму.

Зазначає, що відповідно по п. 200.23 ст. 200 ПК України (в тому числі у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ; на суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Верховний Суд, ухвалюючи постанову в аналогічній справі (від 9 липня 2020 року по справі № 810/2807/16), зазначив, що нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена в строк, визначений у ст. 200 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є обов`язковим і що обов`язок нарахування пені покладено на органі доходів і зборів, який здійснює функції держави у сфері оподаткування, а також що неподання контролюючим органом після закінчення перевірки до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування.

За позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 травня 2020 року у справі № 0740/951/18, фактичне непогашення заборгованості бюджету з бюджетного відшкодування не перешкоджає нарахуванню та стягненню пені.

Отже, кожен день нарахування пені це кожна нова дата, від якої обраховується строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Таким чином, платник податків до дати повного погашення бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ може стягувати пеню за кожні півроку відповідно до п. 200.23 ст. 200 ПК України.

З врахуванням ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, максимальним розміром позовних вимог щодо стягнення пені відповідно до п. 200.23 ПК України є розмір пені за 6 місяців, що передували дню подання позову про її стягнення, включаючи день подання заяви до суду.

Посилається також на п. 3 Прикінцевих положень КАС України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи […] поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, а також на п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, згідно з ким на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 цього Кодексу.

Також посилається на рішення Європейського суду з прав людини по справі «LEGROS AND OTHERS v. FRANCE», де Суд вказав, що застосування до провадження, що вже розпочате, нового правила щодо строків, яке було як непередбачуваним у принципі, так і неминучим на практиці, обмежило право осіб на доступ до суду та обмежило право на володіння майном (бо гроші - є майном), що охороняється Конвенцією, та зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (а.с. 130-132, 175, 202-209 т. 2, 201-206 т. 3, 63-72, 78-84 т. 4, 194-204, 239-248 т. 8, 188-193 т. 9).

Державна податкова служба України у відзиві на позов, поданому під час першого розгляду справи, щодо строків звернення позивача до суду зазначила наступне.

Статтею 102 ПК України (з 17 липня 2015 року по 19 жовтня 2018 року редакція цієї статті не змінювалась) передбачено строк у 1095 днів, зокрема, на: право контролюючого органу провести перевірку та самостійно визначити суми грошових зобов`язань (п. 102.1); стягнення податкового боргу (п. 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (п. 102.5).

Верховний Суд в постанові від 26 листопада 2020 року (справа № 500/2486/19) вказав, що аналіз ст. 102 ПК України дає підстави для висновку, що зазначений у п. 102.1 ст. 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу. Вирішуючи питання щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду слід врахувати й те, що в силу положень п. 102.4 ст. 102 ПК України контролюючим органам надано право стягнення податкового боргу протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу. Враховуючи викладене, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, аналогічне право на стягнення заборгованості з бюджету та пені протягом 1095 днів повинно бути забезпечено і для платників податків.

Палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла аналогічного правового висновку та у постанові від 14 березня 2019 року (справа № 822/553/17) вказала, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого п. 102.5 ст. 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

Відтак, і вимоги щодо стягнення заборгованості з бюджету, і вимоги щодо стягнення пені, нарахованої на суму цієї заборгованості, можуть бути пред`явлені у межах 1095-денного строку, після спливу якого правовідносини стають стабільними.

Отже, праву платника податків на отримання відповідних сум бюджетного відшкодування та пені кореспондує обов`язок останнього із своєчасного звернення до суду за захистом своїх прав у разі їх порушення контролюючим органом та наміру їх захистити.

Законом встановлено строк давності, за збігом якого вимоги щодо суми податкового зобов`язання як не сплаченої, так і надміру сплаченої чи такої, що підлягає відшкодуванню, у податковому правовідношенні припиняються.

Аналогічний підхід до застосування положень ст. 102 ПК України щодо встановлення темпоральних меж права платника ПДВ на повернення бюджетного відшкодування викладено і в постанові Верховного Суду від 3 грудня 2020 року (справа № 1340/4394/18).

З приводу позовної вимоги про стягнення пені у відзиві зазначено, що нарахування останньої нерозривно пов`язане із вимогою про стягнення заборгованості бюджету з ПДВ, а тому пропуск строків звернення до суду за основною вимогою тягне аналогічні висновки і до додаткової вимоги у цій справі.

Посилається на постанову Верховного Суду від 15 лютого 2021 року по справі № 280/4452/18 (а.с. 20-25 т. 4).

Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків також заперечує проти задоволення клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом та поновлення цього строку, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Твердження позивача про те, що він дізнався про порушення своїх прав лише у липні 2020 року є помилковим та таким, що спростовується самим же позивачем у позовній заяві, в якій вказано, що із заявами про повернення бюджетного відшкодування (які є додатками до податкових декларацій з ПДВ) він звертався до податкового органу протягом грудня 2014 червня 2015 року і у подальшому постановою Верховного Суду від 21 серпня 2018 року по справі № 805/2258/17-а було завершено судовий розгляд справи, в межах якої розглядались позовні вимоги позивача про зобов`язання контролюючого органу внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування позивачу суми податку на додану вартість за липень грудень 2014 року та за лютий червень 2015 року в загальній сумі 462 676 805 грн.

Якщо рахувати строк на звернення до суду з адміністративним позовом з цієї дати (21 серпня 2018 року), то встановлений Кодексом адміністративного судочинства України (КАС України) шестимісячний строк сплинув 21 лютого 2019 року, тоді як копію позовної заяви по цій справі відповідачем було отримано 20 липня 2020 року.

При цьому зроблений позивачем розрахунок пені за невідшкодування сум ПДВ розрахований саме з 2014 року.

Таким чином, позивач звернувся до суду із даним позовом із пропуском встановленого КАС України шестимісячного строку.

Щодо посилань позивача на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 1 квітня 2021 року по справі № 280/4453/18, зазначена правова позиція для даних правовідносин не є актуальною на відміну від правової позиції Верховного Суду, яка наведена в постанові від 10 травня 2023 року по справі № 200/9915/21, відповідно до якої згідно з ч.ч. 1- 3 ст. 122 КАС України даний позов міг бути подано до суду в шестимісячний строк з дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Наголошено, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних дій і що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах.

Вказує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19 відступила від попередніх правових позицій Верховного Суду (включаючи й ті, які зазначені позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення), в яких зазначалось про можливість звернення з позовними вимогами, спрямованими на захист порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом 1095-денного строку або взагалі про безстроковість можливості такого звернення, та вказала, що встановлений ст. 102 ПК України строк у 1095 днів не стосується строків звернення до адміністративного суду із позовними вимогами - зазначений строк встановлений для подання платником податків заяви до контролюючого органу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом; що у справі відсутні підстави для врахування й положень п. 56.18 статті 56 ПК України, оскільки вказана стаття є відсильною до ст. 102 цього Кодексу та регулює виключно правовідносини щодо оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу; а також що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовними вимогами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Отже, платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами, спрямованими на погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав; при цьому ці строки не можуть бути пролонговані.

Стосовно посилань позивача на зміну правового регулювання механізму бюджетного відшкодування ПДВ шляхом запровадження ведення Реєстру та Тимчасового реєстру, відповідач зазначив, що Велика Палата Верховного Суду вказала, що наведене не може вважатись ані підставою для зупинення перебігу строків звернення до суду, ані початком для відліку строку, встановленого ст. 102 ПК України.

Також відповідач зазначив, що доводи позивача про поновлення строку звернення до суду з мотивів встановлення в країні карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, не свідчать про неможливість вчинення позивачем такої процесуальної дії, як звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк внаслідок встановлених карантинних обмежень.

У запереченнях також вказано, що податковим законодавством України не передбачено здійснення нарахування пені на суми бюджетного відшкодування, які підлягають включенню до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, як і не передбачено нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, що підлягає включенню до Тимчасового реєстру, за періоди до створення цього Тимчасового реєстру.

Щодо посилань позивача на Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «LEGROS AND OTHERS v. FRANCE», яке ухвалено 9 листопада 2023 року, у запереченнях зазначено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, під терміном «рішення» необхідно розуміти: а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Також згідно з ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Україна не була стороною судового процесу у справі «LEGROS AND OTHERS v. FRANCE», тому це рішення ЄСПЛ не підпадає під категорію рішень ЄСПЛ, які є джерелом права в Україні.

Посилається на рішення Верховного Суду від 21 квітня 2016 року по справі № 6-756ц16.

Щодо доводів позивача про неможливість застосування постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2023 року по справі № 140/1770/19 через ретроспективну дію, відповідач вказав про недоречність цього посилання та зауважив, що позивач сам посилається на Рішення ЄСПЛ, якого не існувало на момент звернення товариства до суду із даною позовною заявою.

Також відповідач зазначив, що наведене позивачем тлумачення терміну «право володіння майном, що охороняється Конвенцією» в податкових правовідносинах суперечить конституційним принципам, закріпленим в ст.ст. 42, 68 Конституції України, так як право на здійснення підприємницької діяльності не є абсолютним та може бути законодавчо обмежене з метою захисту будь-якого публічного інтересу, зокрема для забезпечення збалансованості податкової та бюджетної системи України; […] стягнення сум бюджетного відшкодування та пені за відсутності доведених фактів передбачення таких коштів у видатковій частині бюджету, при цьому суб`єкту господарювання, який перебуває в процедурі санації, прямо шкодить інтересам держави та суспільства та порушує принцип збалансованості бюджетних надходжень. Стаття 68 Конституції України надає державі право вводити в дію такі закони, які є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків та зборів.

Щодо посилань позивача на правові позиції, наведені у постановах Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17, від 13 липня 2022 року у справі № 160/7635/20, від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 17 вересня 2020 року у справі № 540/1537/19, відповідач зазначив, що вказані правові позиції не є актуальними станом на час розгляду даної справи, оскільки від них було відступлено постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2023 року по справі № 140/1770/19.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для забезпечення узгодженості судової практики з висновком, викладеним у цій постанові, під час вирішення тотожних спорів слід враховувати наведені висновки щодо застосування норм права незалежно від того, чи перераховані всі постанови Верховного Суду, в яких викладено правову позицію, від якої Велика Палата Верховного Суду відступила в цій справі.

Враховуючи зазначене, відповідач просить суд залишити позов ПРАТ «ЄМЗ» без розгляду у зв`язку із пропуском встановленого ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду (а.с. 135-138 т. 4, 223-228 т. 8, 149-154, 232-235 т. 9).

Під час розгляду справи судом встановлені такі фактичні обставини щодо спірних правовідносин, які можуть вплинути на вирішення питання щодо періоду пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом та підстав такого пропуску.

Стосовно правовідносин з приводу відшкодування ПДВ за податковою декларацією з податку на додану вартість (далі - податкова декларація з ПДВ) за грудень 2014 року.

21 січня 2015 року позивачем до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС (далі СДПІ з ОВПП у м. Донецьку) подано податкову декларацію з ПДВ за грудень 2014 року, в якій визначено суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у розмірі 53 645 880 грн (рядок 23.1), до якої додано, в тому числі, розрахунок суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню за грудень 2014 року в розмірі 53 645 880 грн, а також заяву про повернення суми бюджетного відшкодування за грудень 2014 року у розмірі 53 645 880 грн (а.с. 8-9, 13-14 т. 1).

У період з 21 січня по 19 лютого 2015 року посадовими особами СДПІ з ОВПП у м. Донецьку було проведено камеральну перевірку позивача щодо від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання позивача та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за грудень 2014 року (декларація з ПДВ від 21 січня 2015 року № ), про що складено акт від 19 лютого 2015 року № 31/28-03-47/00181193 (а.с. 37-48 т. 2).

Відповідно до розділу 4 «Висновок» акту перевірки від 19 лютого 2015 року № 31/28-03-47/00181193 позивачем порушено вимоги пп. 14.1.8 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 Податко вого кодексу України (далі ПК України), що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у декларації з ПДВ за грудень 2014 року у сумі 1 116 226 грн.

Також у розділі 4 акту перевірки зазначено, що висновки щодо бюджетного відшкодування ПАТ «ЄМЗ» ПДВ на рахунок платника у банку по декларації за грудень 2014 року будуть здійснені після проведення заходів, передбачених ПК України (а.с. 47 т. 2).

На підставі зазначеного акту перевірки 24 березня 2015 року СДПІ з ОВПП у м. Донецьку було прийнято податкове повідомлення-рішення № /1400/10/28-03-47, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року на суму 1 116 226 грн, яке було скасовано рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року по справі № 805/1304/15-а, залишеним без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/46278552, https://reyestr.court.gov.ua/Review/47710325).

У червні 2017 року ПРАТ «ЄМЗ» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду і позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про зобов`язання внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування суми ПДВ за липень грудень 2014 року та за лютий червень 2015 року в загальній сумі 462 676 805 грн (в тому числі за грудень 2014 року в сумі 1 116 226 грн) (справа № 805/2258/17-а) (а.с. 246 т. 5, https://reyestr.court.gov.ua/Review/69222537).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року по справі № 805/2258/17-а позов задоволено та зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування ПРАТ «ЄМЗ» суми ПДВ за липень - грудень 2014 року та за лютий - червень 2015 року в загальній сумі 462 676 805 грн (https://reyestr.court.gov.ua/Review/69222537).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2018 року по справі № 805/2258/17-а скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року; позовні вимоги ПРАТ «ЄМЗ» задоволено частково:

- зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні данні щодо відшкодування ПРАТ «ЄМЗ» суми ПДВ за серпень 2014 року 2 950 450,00 грн, за вересень 2014 року 817 676,00 грн, за жовтень 2014 року 282 714,00 грн, за листопад 2014 року 1 002 865,00 грн, за лютий 2015 року 515 091, 00 грн, за березень 2015 року 30 857 209,00 грн, за квітень 2015 року 57 278 413, 00 грн;

- зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану ПРАТ «ЄМЗ» у декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року, січень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року;

в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 53-58 т. 1, https://reyestr.court.gov.ua/Review/72603689).

Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2018 року постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2018 року по справі № 805/2258/17-а в частині зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні данні щодо відшкодування ПРАТ «ЄМЗ» суми ПДВ за серпень 2014 року 2 950 450,00 грн, за вересень 2014 року 817 676,00 грн, за жовтень 2014 року 282 714,00 грн, за листопад 2014 року 1 002 865,00 грн, за лютий 2015 року 515 091,00 грн, за березень 2015 року 30 857 209,00 грн, за квітень 2015 року 57 278 413,00 грн скасовано та в цій частині справу направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в решті постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2018 року залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/76034966).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року по справі № 805/2258/17-а в частині зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні данні щодо відшкодування ПРАТ «ЄМЗ» суми ПДВ за серпень 2014 року 2 950 450,00 грн, за вересень 2014 року 817 676,00 грн, за жовтень 2014 року 282 714,00 грн, за листопад 2014 року 1 002 865,00 грн, за лютий 2015 року 515 091,00 грн, за березень 2015 року 30 857 209,00 грн, за квітень 2015 року 57 278 413, 00 грн - залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/81177156).

Постановою Верховного Суду від 9 липня 2019 року постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року та постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року у справі № 805/2258/17-а в частині зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні данні щодо відшкодування ПРАТ «ЄМЗ» суми ПДВ за серпень 2014 року в сумі 2 950 450,00 грн, за вересень 2014 року в сумі 817 676,00 грн, за жовтень 2014 року в сумі 282 714,00 грн, за листопад 2014 року в сумі 1 002 865,00 грн, за лютий 2015 року в сумі 515 091,00 грн, за березень 2015 року в сумі 30 857 209,00 грн, за квітень 2015 року в сумі 57 278 413, 00 грн залишено без змін (а.с. 59-65 т. 1, https://reyestr.court.gov.ua/Review/82898745).

На виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2018 року по справі № 805/2258/17-а в частині зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ, задекларовану ПРАТ «ЄМЗ» у деклараціях з ПДВ за грудень 2014 року, січень, травень та червень 2015 року, посадовими особами Запорізького управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у період з 20 серпня по 24 вересня 2019 року було проведено позапланову документальну виїзну перевірку позивача з питань достовірності декларування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за деклараціями за листопад, грудень 2014 року, травень, червень 2015 року та бюджетного відшкодування ПДВ за деклараціями за грудень 2014 року, січень, травень, червень 2015 року (а.с. 66 т. 1).

Відповідно до висновків, викладених у акті перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/0191193, встановлено порушення позивачем вимог пп. 14.1.8 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1,198.3 ст. 198, п.п. 200.1, 200.3, 200.4 ст. 200, п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за листопад, грудень 2014 року та травень, червень 2015 року, що, у свою чергу, призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню: за листопад 2014 року - 22 627 490 грн, за грудень 2014 року - 33 664 589 грн, травень 2015 року - 24 000 944 грн, червень 2015 року - 30 706 548 грн (а.с. 79 т. 1).

На підставі даного акту Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби 23 жовтня 2018 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 110 999 571 грн: за грудень 2014 року за декларацією № від 21 лютого 2015 року - на суму 22 627 490 грн, за січень 2015 року за декларацією № від 20 лютого 2015 року - на суму 33 664 589 грн, за травень 2015 року за декларацією № від 16 червня 2015 року - на суму 24 000 944 грн, за червень 2015 року за декларацією № від 16 липня 2015 року - на суму 30 706 548 грн; також зазначеним повідомленням-рішенням до позивача застосовано штраф у розмірі 27 749 892,75 грн, - що вбачається з рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року по справі № 200/2495/19-а, яке набрало законної сили 19 січня 2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100069563).

Повідомлення-рішення від 23 жовтня 2018 року № було оскаржено позивачем в судовому порядку та рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року по справі № 200/2495/19-а дане повідомлення-рішення визнано протиправним та скасовано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100069563).

Суд зазначає, що сума відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 22 627 490 грн, стосовно якої контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 жовтня 2018 року № , - не є спірною в межах даної справи.

Таким чином, сума бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року у розмірі 31 018 390 грн, заявлена до стягнення в межах даної справи, є сумою ПДВ, яка була заявлена позивачем до відшкодування у декларації з ПДВ за грудень 2014 року і стосовно якої в акті камеральної перевірки від 19 лютого 2015 року № 31/28-03-47/00181193 та акті документальної перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/0191193 контролюючим органом порушень не встановлено (відповідні повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ ані у 2015 році, ані у 2018 році не приймались).

Щодо правовідносин з приводу відшкодування ПДВ за податковою декларацією з ПДВ за лютий 2015 року.

20 березня 2015 року позивачем до СДПІ з ОВПП у м. Донецьку було подано декларацію з ПДВ за лютий 2015 року, в якій визначено суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у розмірі 33 913 493 грн за звітний період (рядок 23.2), а також суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у розмірі 107 477 955 грн за звітні періоди до 1 лютого 2015 року (рядок 30); до декларації було додано, в тому числі, розрахунок суми залишку від`ємного значення попередніх податкових періодів до 1 лютого 2015 року; розрахунок суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню, в розмірі 33 913 493 грн; заяву про повернення суми бюджетного відшкодування за звітний період лютий 2015 року в розмірі 33 913 493 грн та за звітні періоди до 1 лютого 2015 року в розмірі 107 477 955 грн (а.с. 68-71, 56-57, 52-53 т. 3).

У період з 20 лютого по 20 березня 2015 року посадовими особами СДПІ з ОВПП у м. Донецьку було проведено камеральну перевірку від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання позивача та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за лютий 2015 року (декларація з ПДВ від 20 березня 2015 року № ), про що складено акт від 9 квітня 2015 року № 125/28-03-47/00191193 (а.с. 37-48 т. 3).

Відповідно до розділу 4 «Висновок» акту перевірки від 9 квітня 2015 року № 125/28-03-47/00191193 позивачем порушено вимоги пп. 14.1.8 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту за січень 2015 року на суму ПДВ у розмірі 1 219 485 грн, за лютий 2015 року на суму ПДВ у розмірі 515 091 грн, що, у свою чергу, призвело до завищення розміру бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 1 734 576 грн.

Також у розділі 4 акту зазначено, що висновки щодо бюджетного відшкодування ПАТ «ЄМЗ» на рахунок платника у банку по декларації за лютий 2015 року будуть здійснені після проведення заходів, передбачених Податковим кодексом України (а.с. 48 т. 3).

Як встановлено Донецьким окружним адміністративним судом у постанові від 16 вересня 2015 року по справі № 805/2943/15-а, яка набрала законної сили 17 листопада 2015 року, за наслідком розгляду заперечень позивача від 20 квітня 2015 року на висновки, викладені в акті перевірки від 9 квітня 2015 року, Центральний офіс з обслуговування великих платників, Міжрегіональне головне управління ДФС листом від 6 травня 2015 року (вих. № 2419/10/28-03-47) повідомив позивачу, що висновок про встановлення порушень податкового законодавства з урахуванням заперечень до акту викладено у наступній редакції: «Перевіркою ПАТ «ЄМЗ» встановлено порушення вимог: п.п 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування за лютий 2015 року на суму ПДВ в розмірі 1 416 018 грн, яка підлягає зменшенню» (https://reyestr.court.gov.ua/Review/50788086).

Отже, з врахуванням змінення у травні 2015 року контролюючим органом висновків, викладених в акті перевірки від 9 квітня 2015 року, позивачем порушено вимоги пп. 14.1.8 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту за січень 2015 року на суму ПДВ у розмірі 900 927 грн, за лютий 2015 року на суму ПДВ у розмірі 515 091 грн, що, у свою чергу, призвело до завищення розміру бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 1 416 018 грн.

За результатами камеральної перевірки та розгляду заперечень позивача на акт перевірки 12 травня 2015 року СДПІ з ОВПП у м. Донецьку були прийняті податкові повідомлення-рішення: № /2569/10/28-03-47, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ на суму 515 091 грн за лютий 2015 року та застосовано штраф в розмірі 257 545 грн, та № /2570/10/28-03-47, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 900 927 грн та застосовано штраф в розмірі 450 463 грн, які були оскаржені ПРАТ «ЄМЗ» в адміністративному порядку і за наслідком такого оскарження 3 серпня 2015 року СДПІ з ОВПП у м. Донецьку були прийняті нові податкові повідомлення-рішення: № /1241/10/28-03-40, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 787 274,95 грн та застосовано штраф в розмірі 396 636,97 грн, і № /1238/10/28-03-40, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 483 315,93 грн та застосовано штраф в розмірі 241 658,46 грн, які позивачем також були оскаржені в судовому порядку та постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року по справі № 805/2943/15-а, яка набрала законної сили 17 листопада 2015 року, були скасовані (а.с. 207-213 т. 3, https://reyestr.court.gov.ua/Review/50788086).

23 квітня 2015 року позивачу відшкодовано ПДВ за лютий 2015 року в сумі 33 398 402 грн ПДВ (щодо якої не встановлено порушень під час проведення камеральної перевірки) (а.с. 196 т. 3).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року змінено спосіб виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року по справі № 805/2258/17-а (з урахуванням постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року та постанови Верховного Суду від 9 липня 2019 року) шляхом стягнення з Державного бюджету України через Головне управління ДКС України у м. Києві на користь ПРАТ «ЄМЗ» заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ за серпень 2014 року 2 950 450 грн, за вересень 2014 року 817 676 грн, за жовтень 2014 року 282 714 грн, за листопад 2014 року 1 002 865 грн, за лютий 2015 року 515 091 грн, за березень 2015 року 30 857 209 грн, за квітень 2015 року 57 278 413 грн (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86297921).

Отже, сума бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року у розмірі 107 477 955 грн, заявлена до стягнення в межах даної справи, є сумою ПДВ, була заявлена позивачем до відшкодування у декларації з ПДВ за лютий 2015 року та щодо якої було подано заяву про повернення з Державного бюджету від 20 березня 2015 року, яка складається з:

- суми відшкодування ПДВ за лютий 2015 року (за періоди, що передували звітному) в розмірі 900 927 грн, яка за висновком акту камеральної перевірки є сумою завищення відшкодування ПДВ і стосовно якої 12 травня 2015 року було прийнято ППР № /2570/10/28-03-47 про зменшення бюджетного відшкодування ПДВ, яке згодом за наслідком адміністративного оскарження було фактично скасовано повідомленням-рішенням від 3 серпня 2015 року № /1241/10/28-03-40, яким встановлено іншу суму зменшення відшкодування ПДВ на суму - 787 274,95 грн, і яке, в свою чергу, було скасовано судовим рішенням по справі № 805/2943/15-а, що набрало законної сили 17 листопада 2015 року;

- суми відшкодування ПДВ за лютий 2015 року (за періоди, що передували звітному) у розмірі 106 577 028 грн, щодо заявлення якої до відшкодування камеральною перевіркою від 9 квітня 2015 року [з урахуванням змін до акту перевірки згідно листа Центрального офісу з обслуговування великих платників від 6 травня 2015 року] порушень не встановлено.

Щодо правовідносин з приводу відшкодування ПДВ за податковою декларацією з ПДВ за травень 2015 року.

16 червня 2015 року позивачем до СДПІ з ОВПП у м. Донецьку подано декларацію з ПДВ за травень 2015 року, в якій визначено суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у розмірі 94 034 342 грн (рядок 23.2), до якої додано, в тому числі, розрахунок суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню за травень 2015 рок, в розмірі 94 034 342 грн, заяву про повернення суми бюджетного відшкодування за травень 2015 року в розмірі 94 034 342 грн (а.с. 43-44, 47-48 т. 1).

У період з 23 червня по 22 липня 2015 року посадовими особами СДПІ з ОВПП у м. Донецьку було проведено камеральну перевірку позивача щодо від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання позивача та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за травень 2015 року (декларація з ПДВ від 16 червня 2015 року № ), з урахуванням уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок (вх. № від 13 липня 2015 року), про що складено акт від 22 липня 2015 року № 33/28-03-40 (а.с. 62-73 т. 2).

Відповідно до розділу «Висновок» акту перевірки від 22 липня 2015 року № 33/28-03-40 позивачем порушено вимоги пп. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 19 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту та від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за травень 2015 року на суму ПДВ в розмірі 2 877 897,38 грн, та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму ПДВ в розмірі 2 877 897,38 грн.

Також у розділі «Висновок» акту перевірки зазначено, що остаточні висновки щодо бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за травень 2015 року будуть здійснені після проведення заходів, передбачених Податковим кодексом України; при отриманні матеріалів, які не підтверджують дані обліку ПАТ «ЄМЗ» керівником контролюючого органу може бути вжито заходів щодо проведення позапланової виїзної або невиїзної перевірки (а.с. 73 т. 2).

Відповідно до висновків, викладених у акті перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/0191193 (проведеної на виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2018 року по справі № 805/2258/17-а), перевіряючими були встановлені порушення позивачем вимог пп. 14.1.8 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1,198.3 ст. 198, п.п. 200.1, 200.3, 200.4 ст. 200, п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до завищення позивачем суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, в тому числі за травень 2015 року, що, у свою чергу, призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за травень 2015 року, в розмірі 24 000 944 грн (а.с. 79 т. 1).

На підставі зазначеного акту перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 жовтня 2018 року № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ, у тому числі за декларацією з ПДВ № від 16 червня 2015 року за травень 2015 року на суму 24 000 944 грн (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100069563), яке було оскаржено позивачем в судовому порядку та рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року по справі № 200/2495/19-а визнано протиправним та скасовано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100069563).

Суд зазначає, що сума відшкодування ПДВ за травень 2015 року в розмірі 24 000 944 грн, щодо якої контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 жовтня 2018 року № , не є спірною в межах даної справи.

Таким чином, сума бюджетного відшкодування ПДВ за травень 2015 року у розмірі 70 033 398 грн, заявлена до стягнення в межах даної справи, є сумою ПДВ, яка була заявлена позивачем до відшкодування у декларації з ПДВ за травень 2015 року та стосовно якої в акті камеральної перевірки від 22 липня 2015 року № 33/28-03-40 та в акті документальної перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/0191193 контролюючим органом порушень не встановлено (відповідні повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ ані у 2015 році, ані у 2018 році не приймались).

Щодо правовідносин з приводу відшкодування ПДВ за податковою декларацією з ПДВ за червень 2015 року.

16 липня 2015 року позивачем до СДПІ ОВПП у м. Донецьку подано декларацію з ПДВ за червень 2015 року, в якій визначено суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у розмірі 53 645 880 грн (рядок 23.1), до якої додано, в тому числі, розрахунок суми бюджетного відшкодування, заяву про повернення суми бюджетного відшкодування за грудень 2014 року (а.с. 8-9, 13-14 т. 1).

У період з 21 липня по 7 серпня 2015 року посадовими особами СДПІ з ОВПП у м. Донецьку було проведено камеральну перевірку позивача щодо від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання позивача та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за червень 2015 року (декларація з ПДВ від 16 липня 2015 року № ), з урахуванням уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок (вх. № від 31 липня 2015 року), з урахуванням уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок (вх. № від 6 серпня 2015 року), про що складено акт від 7 серпня 2015 року № 52/28-03-40 (а.с. 74-87 т. 2).

Відповідно до розділу «Висновок» акту перевірки від 7 серпня 2015 року № 52/28-03-40 позивачем порушено вимоги пп. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 19 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту та від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за червень 2015 року на суму ПДВ в розмірі 3 847 391 грн, та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму ПДВ в розмірі 3 847 391 грн.

Також у розділі «Висновок» акту перевірки зазначено, що остаточні висновки щодо бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за травень 2015 року будуть здійснені після проведення заходів, передбачених Податковим кодексом України; при отриманні матеріалів, які не підтверджують дані обліку ПАТ «ЄМЗ» керівником контролюючого органу може бути вжито заходів щодо проведення позапланової виїзної або невиїзної перевірки (а.с. 86 т. 2).

Відповідно до висновків, викладених у акті перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/0191193 (проведеної на виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2018 року по справі № 805/2258/17-а), перевіряючими були встановлені порушення позивачем вимог пп. 14.1.8 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1, 198.3 ст. 198, п.п. 200.1, 200.3, 200.4 ст. 200, п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до завищення позивачем суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, в тому числі за червень 2015 року, що, у свою чергу, призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за червень 2015 року в розмірі 30 706 548 грн (а.с. 79 т. 1).

На підставі зазначеного акту перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 жовтня 2018 року № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ, у тому числі за декларацією з ПДВ № від 16 липня 2015 року за червень 2015 року на суму 30 706 548 грн та застосовано штраф у розмірі 7 676 637 грн, яке було оскаржено позивачем в судовому порядку та рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року по справі № 200/2495/19-а визнано протиправним та скасовано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100069563).

Суд зазначає, що сума відшкодування ПДВ за червень 2015 року в розмірі 30 706 548 грн, щодо якої контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 жовтня 2018 року № , не є спірною в межах даної справи.

Отже, сума бюджетного відшкодування ПДВ за червень 2015 року у розмірі 62 816 567 грн, заявлена до стягнення в межах даної справи, є сумою ПДВ, яка була заявлена позивачем до відшкодування у декларації з ПДВ за червень 2015 року і стосовно якої в акті камеральної перевірки від 7 серпня 2015 року № 52/28-03-40 та в акті документальної перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/0191193 контролюючим органом порушень не встановлено (відповідні повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ ані у 2015 році, ані у 2018 році не приймались).

28 квітня 2020 року позивач звернувся до Офісу великих платників податків ДПС, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (4 травня 2020 року), Маріупольського управління Головного управління ДПС у Донецькій області із заявою, в якій просив:

- Офіс великих платників податків ДПС: в строки та порядку, передбаченому ст. 200 ПК України відобразити інформацію в Реєстрі заяв про повернення бюджетного відшкодування про узгоджену суму бюджетного відшкодування в розмірі 257 972 816 грн;

- Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві: забезпечити проведення вищевказаного відшкодування по поточний банківський рахунок ПРАТ «ЄМЗ» у порядку та строки, передбачені ПК України (а.с. 80-83, 142 т. 1).

Листом від 26 червня 2020 року (вих. № 23265/10/28-10-51-04-3) Офіс великих платників податків ДПС в особі Запорізького управління повідомив позивачу, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено механізму відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структуру такого реєстру (а.с. 84-85 т. 1).

Листом від 6 липня 2020 року (вих. № 04.4-02-10/6347) Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повідомило позивачу, що:

- за період з 1 грудня 2014 року по 31 березня 2017 року висновки органів ДПС та узагальнена інформація про обсяги сум бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року у розмірі 31 018 390,00 грн, січень 2015 року у розмірі 94 104 461,00 грн, травень 2015 року у розмірі 70 033 398,00 грн, червень 2015 року у розмірі 62 816 567,00 грн щодо ПРАТ «ЄМЗ» до Головного управління Казначейства не надходили;

- за період з 1 квітня 2017 року по 6 липня 20020 року з Реєстру про узгоджені суми бюджетного відшкодування ПДВ по ПРАТ «ЄМЗ» за грудень 2014 року у розмірі 31 018 390,00 грн, січень 2015 року у розмірі 94 104 461,00 грн, травень 2015 року у розмірі 70 033 398,00 грн, червень 2015 року у розмірі 62 816 567,00 грн у вигляді платіжних доручень та коштів для здійснення бюджетного відшкодування ПДВ від Державної казначейської служби не надходили (а.с. 88 т. 1).

Будучи не згодним із тривалим не поверненням суми бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року у розмірі 31 018 390,00 грн, за травень 2015 року у розмірі 70 033 398,00 грн, за червень 2015 року у розмірі 62 816 567 грн позивач 20 липня 2020 року звернувся до Донецького окружного суду із даним позовом; 24 лютого 2021 року позивач звернувся із заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої доповнив позовні вимоги вимогами про стягнення заборгованості із відшкодування ПДВ за лютий 2015 року в розмірі 107 477 955 грн та пені, нарахованої на суму цієї заборгованості (виключивши при цьому з позовних вимог вимоги про стягнення заборгованості із відшкодування ПДВ за січень 2015 року та пені, нарахованої на суму зазначеної заборгованості) (а.с. 1-6, 125 т. 1, 185-206 т. 3).

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення заборгованості бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року, травень та червень 2015 року та пені, нарахованої на суму цієї заборгованості, були заявлені позивачем у липні 2020 року, а позовні вимоги про стягнення заборгованості бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року та пені, нарахованої на суму цієї заборгованості, були заявлені у лютому 2021 року, а також враховуючи, що документальна перевірка, що проводилась на виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2018 року по справі № 805/2258/17-а, не охоплювала перевірку заявленої до відшкодування суми ПДВ за лютий 2015 року у розмірі 107 477 390 грн (за періоди, що передували звітному), суд розглядає питання щодо наявності/відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із позовними вимогами, які стосуються заборгованості з відшкодування ПДВ за грудень 2014 року, травень та червень 2015 року (а також пені, нарахованої на суму такої заборгованості) окремо від позовних вимог, які стосуються заборгованості з відшкодування ПДВ за лютий 2015 року (а також пені, нарахованої на суму такої заборгованості).

Вирішуючи питання про наявність/відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із позовними вимогами про стягнення з Державного бюджету України на користь ПРАТ «ЄМЗ» заборгованості з відшкодування ПДВ по деклараціях за грудень 2014 року, травень та червень 2015 року в загальному розмірі 163 868 355 грн та пені, нарахованої (відповідно до наданого позивачем розрахунку) на суму такої заборгованості, в розмірі 296 148 712,68 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів та встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Разом з цим право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене, передусім, встановленим строком звернення до суду, що обумовлено необхідністю дотримання принципу правової визначеності.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом процесуальних строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, сума бюджетного відшкодування ПДВ в загальному розмірі 163 868 355 грн складається з:

- суми бюджетного відшкодування за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390 грн, що була заявлена позивачем до відшкодування у декларації з ПДВ від 21 січня 2015 року і стосовно якої в акті камеральної перевірки від 19 лютого 2015 року № 31/28-03-47/00181193 та акті документальної перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/0191193 контролюючим органом порушень не встановлено;

- суми бюджетного відшкодування за травень 2015 року в розмірі 70 033 398 грн, що була заявлена позивачем до відшкодування у декларації з ПДВ від 16 червня 2015 року і стосовно якої в акті камеральної перевірки від 22 липня 2015 року № 33/28-03-40 та в акті документальної перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/0191193 контролюючим органом порушень не встановлено;

- суми бюджетного відшкодування за червень 2015 року в розмірі 62 816 567 грн, що була заявлена позивачем до відшкодування у декларації з ПДВ від 16 липня 2015 року і стосовно якої в акті камеральної перевірки від 7 серпня 2015 року № 52/28-03-40 та в акті документальної перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/ НОМЕР_1 контролюючим органом порушень не встановлено.

Приписами Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (п.п. 14.1.18, 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 Кодексу).

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовані статтею 200 ПК України.

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За змістом п. 200.10 ст. 200 ПК України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин - станом на час отримання контролюючим органом декларації позивача за грудень 2014 року) протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з п. 200.11 ст. 200 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Пунктами 200.12, 200.13 ст. 200 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Згідно з п. 200.14 ст. 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: […] б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; […].

Разом із цим постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2018 року по справі № 805/2258/17-а (яка набула законної сили у день її прийняття і яка в цій частині залишена без змін постановою Верховного Суду від 9 липня 2019 року) було встановлено, що контролюючий орган припустився протиправної бездіяльності та порушив вимоги ПК України щодо порядку та строків бюджетного відшкодування сум ПДВ, зокрема не підтвердив належним чином достовірність та правомірність заявленого бюджетного відшкодування ПДВ, в тому числі за грудень 2014 року в сумі 31 018 390 грн, у зв`язку із чим суд зобов`язав відповідача (Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби) провести документальну перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ, задекларовану ПРАТ «ЄМЗ», в тому числі, у декларації з ПДВ за грудень 2014 року.

На виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2018 року контролюючим органом було проведено позапланову документальну перевірку позивача, в тому числі, з питань достовірності декларування бюджетного відшкодування ПДВ за декларацією за грудень 2014 року, за наслідком якої 1 жовтня 2018 року було складено акт, відповідно до висновків якого встановлено завищення позивачем суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, в тому числі, за грудень 2014 року, у зв`язку із чим було прийнято ППР, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ, в тому числі за грудень на суму 22 627 490 грн (яка не є спірною в межах цієї справи).

З 1 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до ПК України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» № 1797-VIII, яким був змінений порядок здійснення бюджетного відшкодування і який не передбачав надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування мало здійснюватись в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 52 підрозділу 2 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України (з урахуванням доповнень, внесених Законом № 1797-VIII) визначено, що до 10 січня 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, зобов`язаний на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним п. 200.19 ст. 200 цього Кодексу, в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, сформувати єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження. Формування, ведення, бюджетне відшкодування та офіційне публікування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному ст. 200 цього Кодексу.

Відповідно до п. 56 підрозділу 2 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України (з урахуванням доповнень, внесених Законом № 1797-VIII) до 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету. Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному ст. 200 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.12 ст. 200 ПК України (в редакції, чинній станом на час складання акту документальної позапланової перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/0191193) зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат: а) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення перевірки, в разі, якщо контролюючим органом внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про відсутність порушень під час такої перевірки; б) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); в) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для складення акта перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату складення акта перевірки; г) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення; ґ) з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи, суд дійшов висновку, що сума відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390 грн набула статусу узгодженої 2 жовтня 2018 року, тобто, з наступного дня після складання акту документальної перевірки від 1 жовтня 2018 року (пп. «в» п. 200.12 ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.12 ст. 200 ПК України встановлено, що у випадках, передбачених п.п. «б» і «в» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування в автоматичному режимі на наступний робочий день після виникнення такого випадку; […].

Отже, сума відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390 грн мала відобразитись у Тимчасовому реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування 3 жовтня 2018 року.

Пунктом 200.12 ст. 200 ПК України також встановлено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені п. 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України».

Пунктом 200.13 ст. 200 ПК України визначено, що на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Враховуючи висновок суду про те, що сума відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390 грн набула статусу узгодженої 2 жовтня 2018 року (вівторок), беручи до уваги приписи п. 200.13 ст. 200 ПК України зазначена сума мала бути перерахована на банківський рахунок позивача не пізніше 9 жовтня 2018 року (вівторок).

Як наслідок, позивач повинен був дізнатись про порушення свого права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в частині суми відшкодування ПДВ в розмірі 31 018 390 грн не пізніше 9 жовтня 2018 року.

Беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 122 КАС України, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для звернення до суду із адміністративним позовом щодо захисту порушеного права на отримання відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390 грн розпочався 10 жовтня 2018 року та тривав по 9 квітня 2019 року (включно).

Враховуючи, що із позовними вимогами щодо стягнення відшкодування ПДВ за грудень 2014 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду 20 липня 2020 року (а.с. 125 т. 1), суд висновує, що адміністративний позов в цій частині позовних вимог подано до суду із пропуском встановленого кодексом шестимісячного строку для такого звернення.

З аналогічних підстав суд приходить до висновку про те, що із позовними вимогами щодо стягнення відшкодування ПДВ за травень в розмірі 70 033 398 грн та червень 2015 року в розмірі 62 816 567 грн позивач також мав звернутись до суду не пізніше 9 квітня 2019 року (включно).

Відповідно до приписів ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. […] Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. […].

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску шестимісячного строку для звернення до суду із даним позовом в частині позовних вимог про стягнення відшкодування ПДВ за грудень 2014 року, травень та червень 2015 року, суд виходить з того, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

На зазначеному наголошено у численних постановах Верховного Суду, в тому числі у постановах від 16 листопада 2023 року у справі № 420/8162/23/, від 16 квітня 2024 року у справі № 280/5595/23, від 25 січня 2024 року у справі № 560/7714/23, від 23 квітня 2024 року у справі № 200/1370/21-а.

За поясненням позивача, пропуск строку звернення до суду із даним позовом був викликаний тривалою процедурою судового оскарження, неузгодженістю законодавства та правозастосовчої практики, непослідовністю судової практики та, як наслідок, невизначеним статусом суми бюджетного відшкодування.

Щодо доводів позивача про тривале судове оскарження, суд зазначає, що позивачем не наведено посилань на судові процеси, що тривали у період з жовтня 2018 року і до дня звернення до суду із даним позовом, предметом розгляду у яких було порушення прав ПРАТ «ЄМЗ» на відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390 грн, травень в розмірі 70 033 398 грн та червень 2015 року в розмірі 62 816 567 грн.

Отже, посилання позивача на тривале судове оскарження як на поважну причину пропуску строку звернення до суду в цій частині позовних вимог судом відхиляються.

Щодо посилань позивача як на одну з поважних причин пропуску строку звернення до суду із позовними вимогами щодо відшкодування ПДВ за грудень, травень та червень 2015 року на зміну судової практики щодо способу захисту порушеного права, зокрема на те, що лише після 12 лютого 2019 року внаслідок прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі № 826/7380/15 судова практика повернулась до застосування такого способу захисту порушеного права платника податків як стягнення відшкодування ПДВ з Державного бюджету, суд зазначає, що зміна судової практики стосовно способу захисту порушеного права платника податків на відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму виниклої заборгованості з відшкодування ПДВ, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду із відповідним позовом.

Крім цього, позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами через майже півтора року після прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі № 826/7380/15.

Враховуючи наведене, зазначені підстави для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із даними вимогами судом не приймаються.

Щодо посилань позивача на судові рішення, відповідно до яких у випадках, коли суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань, має місце триваюча протиправна бездіяльність (постанови Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 17 вересня 2020 року у справі № 540/1537/19, від 2 жовтня 2018 року у справі № 820/1749/18, від 1 квітня 2021 року у справі № 280/4453/18 та інші), що свідчить про те, строк звернення до суду не пропущено (від 2 жовтня 2018 року у справі № 820/1749/18, від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а) або про те, що зазначене є поважною причиною пропуску такого строку (постанови від 3 серпня 2021 року у справі № 640/25381/19, від 26 січня 2023 року у справі № 200/9654/21), суд зазначає, що у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від вказаних висновків Верховного Суду, тобто від висновків, відповідно до яких звернення з позовними вимогами, спрямованими на захист порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, могли бути заявлені протягом 1095-денного строку або взагалі безстроково, та виклала новий висновок, відповідно до якого платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

У постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила про помилковість висновку судів попередніх інстанцій, що строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду, застосувавши висновки, викладені у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18, знов зазначила, що платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду; при цьому відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 зазначеного закону практика Суду - практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (п. 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Про відсутність порушення прав платника податків на доступ до суду у зв`язку із застосуванням судом наслідків пропуску строку звернення до суду наголошено і у інших постановах Верховного Суду, в тому числі у постанові від 23 листопада 2023 року у справі № 640/1386/21, де Верховний Суд вказав, що розгляд питання дотримання строку звернення до суду у даному спорі не розглядається як втручання державними органами у право власності позивача (володіння своїм майном у відповідності до приписів Конституції України та Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), оскільки, в будь-якому випадку, суми від`ємного значення ПДВ залишаються в бухгалтерському та податковому обліку у позивача. Даний спір виник лише з питання бюджетного відшкодування ПДВ шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та нарахування пені.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Враховуючи наведене, керуючись приписами ч. 5 ст. 242 КАС України, суд відхиляє доводи позивача на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду в цій частині позовних вимог на те, що триваюча бездіяльність відповідача щодо не повернення відшкодування ПДВ свідчить про не порушення строку звернення до суду або про поважність причин пропуску такого строку.

Щодо посилань позивача як на поважну причину пропуску строку звернення до суду із позовними вимогами щодо відшкодування ПДВ за грудень 2014 року, травень та червень 2015 року на встановлення в країни Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) з 18 березня 2020 року карантину, зокрема на п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України, згідно з ким на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 цього Кодексу, - суд зазначає, що по-перше, як вже вказувалось вище, ст. 102 ПК України не регулює питань щодо строків звернення до суду із позовними вимогами про відшкодування ПДВ.

По-друге, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року, було внесено зміни до процесуальних кодексів, зокрема, до Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України було доповнено пунктом 3, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, […] цього Кодексу, […] продовжуються на строк дії такого карантину.

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 731-ІХ), відповідно до якого пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України був викладений в новій редакції, а саме: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи […] поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. […]».

За приписами п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-ІХ процесуальні строки, які були продовжені відповідно п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону № 540-ІХ, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України, продовжувався (автоматично, без окремої заяви) по 6 серпня 2020 року (включно), але зазначене стосувалось лише строків, які не сплинули станом на початок дії карантину (строки «продовжувались», а не «відновлювались»).

Разом із цим встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячний строк звернення позивача до суду із даним позовом сплинув майже за рік до початку дії в країні карантину.

Як наслідок, наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду із даним позовом судом відхиляються.

Щодо посилань позивача як на одну з поважних причин пропуску строку звернення до суду із позовними вимогами щодо відшкодування ПДВ за грудень 2014 року, травень та червень 2015 року на зміну судової практики щодо строків звернення до суду із позовами, спрямованими на захист порушеного права стосовно відшкодування ПДВ, а саме - на те, що станом на час звернення до суду із даним позовом існувала судова практика, відповідно до якої позовні вимоги про стягнення суми несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України та пені могли бути заявлені в межах строку, встановленого п. 102.5 ст. 102 ПК України, тобто протягом 1095 днів (постанови Верховного Суду від 16 квітня 2018 року по справі № 820/2892/17, від 14 березня 2019 року по справі № 822/553/17, від 15 лютого 2021 року по справі № 280/4452/18), а також що строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення (постанови Верховного Суду від 15 квітня 2020 року по справі № 260/3762/18, від 14 березня 2019 року по справі № 822/553/17, від 30 травня 2019 року по справі № 819/3144/15), - суд виходить з такого.

Станом на час виникнення спірних правовідносин та станом на час звернення позивача до суду із даним позовом Верховним Судом була сформована правова позиція, відповідно до якої позовні вимоги про стягнення бюджетного відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ, можуть бути заявлені в межах строку, встановленого п. 102.5 ст. 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17, постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 810/1227/17, від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, від 15 лютого 2021 року у справі № 280/4452/18, від 23 вересня 2021 року у справі № 640/11650/21 та інші).

Разом із цим у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від таких висновків і зазначила, що ПК України не містить прямої норми, яка б визначала строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням ПДВ державою. Строк давності у 1095 днів, встановлений ст. 102 ПК України, поширюється, зокрема, на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (п. 102.1); стягнення податкового боргу (п. 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (п. 102.5); право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу (п. 56.18 ст. 56). При цьому положення п. 102.5 ст. 102 ПК України не регулюють питань строків звернення до адміністративного суду, а встановлюють лише строк для подання платником податків заяви до контролюючого органу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом. У разі несвоєчасного відшкодування заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, платник, звертаючись до суду, фактично просить захистити його право на отримання зазначених коштів, які залишаються невиплаченими у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень комплексу покладених на нього обов`язків. Відтак предметом оскарження у такому випадку є відповідна бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а отже, положення ст. 102 ПК України, до яких відсилає п. 56.18 ст. 56 цього Кодексу, застосовуватись не можуть. Ураховуючи наведене, ст. 102 ПК України, у тому числі й п. 102.5 цієї статті, не є тим «іншим законом», яким установлені спеціальні строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 122 КАС України, у якій передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, після прийняття Великою Палатою Верховного Суду 19 січня 2023 року постанови у справі № 140/1770/19 відбулась зміна сталої судової практики в бік тлумачення процесуальних норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду.

Зазначена правова позиція була підтримана і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18, від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20.

У постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду зазначив:

- суди повинні уникати випадків правового пуризму, зокрема скасування правомірних рішень, ухвалених відповідно до усталеної на той час судової практики, лише на тій підставі, що станом на час розгляду справи судом апеляційної та/або касаційної інстанції змінилось юридичне тлумачення відповідної правової норми;

- зміна судової практики, що відбулася після ухвалення судами остаточного рішення, не повинна порушувати принцип правової визначеності та стабільності правового регулювання, чинного на час розгляду справи судами попередніх інстанцій;

- задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

В контексті викладених Верховним Судом у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 висновків, суд вважає за необхідне зауважити, що Конституцією України (ст.ст. 8, 129 та 147) гарантовано визнання та застосування в Україні принципу верховенства права. При цьому, загальновизнано, що його базовим елементом є принцип правової визначеності, який, крім іншого, означає стабільність та єдність судової практики, а також можливість відступу судом від своєї попередньої правової позиції лише за наявності вагомих підстав.

Єдність судової практики відіграє надважливу роль у забезпеченні однакового правозастосування в адміністративному судочинстві, що сприяє правовій визначеності та передбачуваності стосовно вирішення спірних ситуацій для учасників судового процесу.

Зважаючи на ту обставину, що з даним позовом ПРАТ «ЄМЗ» звернулося до Донецького окружного адміністративного суду 22 липня 2020 року, тобто до прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, якою змінено правовий підхід до визначення строків звернення до суду за оскарженням податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань, після їх адміністративного оскарження, з метою недопущення обмеження права на доступ до суду через зміну судової практики, суд приходить до висновку про те, що зміна сталої судової практики щодо правовідносин, пов`язаних із стягненням заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму цієї заборгованості, яка відбулася у січні 2023 року (через два с половиною роки після звернення позивача до суду із даним позовом) в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду (з 1095 днів до 6 місяців), є поважною причиною пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з відшкодування ПДВ за грудень 2014 року, травень 2015 року, червень 2015 року та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

Наведений висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 3 грудня 2020 року у справі № 1340/4394/18, від 23 грудня 2021 року у справі № 520/3793/19, від 21 лютого 2023 року у справі № 560/3573/20, від 28 березня 2023 року у справі № 1.380.2019.004307, від 2 травня 2023 року у справі № 280/5449/19.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду із даним позовом в частині позовних вимог про стягнення заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, травень 2015 року, червень 2015 року та пені, нарахованої на суму такої заборгованості; визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом в зазначеній частині позовних вимог та поновити цей строк.

Керуючись ст.ст. 77, 90, 91, 122, 123, 205, 248, 250, 256, 293-294, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» про поновлення строку звернення до суду із позовом до Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та пені - задовольнити в частині позовних вимог про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, травень 2015 року, червень 2015 року та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

Визнати поважними причини пропуску Приватним акціонерним товариством «Єнакієвський металургійний завод» строку звернення до суду із даним позовом в частині позовних вимог про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390, травень 2015 року в розмірі 70 033 398 грн, червень 2015 року в розмірі 62 816 567 грн та пені, нарахованої на суму зазначеної заборгованості.

Поновити Приватному акціонерному товариству «Єнакієвський металургійний завод» строк звернення до суду із даним позовом в частині позовних вимог про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390, травень 2015 року в розмірі 70 033 398 грн, червень 2015 року в розмірі 62 816 567 грн та пені, нарахованої на суму зазначеної заборгованості.

Ухвала прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні в присутності (в режимі відеоконференції) представника позивача та представників (в порядку самопредставництва) відповідачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги, поданої на рішення суду, прийняте за наслідком розгляду справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 8 травня 2024 року.

Суддя Н.П. Волгіна