Справа № 335/4252/24
Суддя: Калюжна В. В.
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/4252/24 2-а/335/85/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Голованової Юлії Андріївни до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Запорізької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Голованової Юлії Андріївни до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Запорізької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою судді від 19.04.2024 року позов було залишено без руху, у зв`язку із його невідповідністю вимогам діючого законодавства, а саме пропуском строку звернення до суду з позовом та відсутністю доказів поважності причин його пропуску, клопотання про поновлення якого не містило обставин про поважність причин його пропуску та у його задоволенні було відмовлено.

Позивачу було надано строк для усунення недоліків позову у десять днів з дня отримання копії ухвали суду, та роз`яснено положення ч.ч. 3, 4 ст. 169 КАС України, згідно яких якщо позивач усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу. У разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позов буде повернуто позивачеві.

На виконання ухвали судді від 19.04.2024 року від представника позивача 30.04.2024 року надійшла заява про усунення недоліків позову, до якої долучено заяву від 29.04.2024 року про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, у якій зазначено наступне.

Протокол про адміністративне правопорушення № 000572 був складений уповноваженими представниками КП „Муніципальна варта 15.11.2023 та позивачу було повідомлено, що розгляд справи відбудеться Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Запорізької міської ради 05.12.2023 року.

Однак, наказом № 47-к/тр від 01.12.2023 року позивачку було направлено у відрядження до міста Кривого Рогу строком на 31 календарний день, до 31 грудня 2023 року включно. У зв`язку із відрядженням позивачка не змогла бути присутньою на засіданні Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради, що відбулося 05.12.2023 року. Копію оскаржуваної постанови від 05.12.2023 року позивач не отримала.

Наказом № 55-к/тр від 29.12.2023 року відрядження позивача було продовжено строком на 77 календарних днів, до 17.03.2024 року включно.

З 18.03.2024 року по 30.04.2024 року позивач перебуває у відпустці без збереження заробітної плати за угодою сторін (наказ № 72-к/тр від 18.03.2024 року) та знаходиться у Івано-Франківській області, у зв`язку із ракетними обстрілами Запорізької та Дніпропетровської областей.

Про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів на підставі оскаржуваної постанови позивач дізналася із мобільного додатку свого банку 04.04.2024 року, коли не змогла розрахуватися банківською карткою, у зв`язку із чим звернулася 04.04.2024 року у телефонному режимі до представника, з якою вже було укладено договір про надання правової допомоги від 11.03.2024 року з питання, що не предметом розгляду даної справи, яка 08.04.2024 року ознайомилася з матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Оцінивши доводи заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом, суд приходить до висновку про необґрунтованість поважності підстав для його поновлення, у зв`язку із наступним.

Зі змісту заяви встановлено, що позивачу було відомо про день і час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, за результатами якого 05.12.2023 року Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Запорізької міської ради було винесено оскаржувану постанову № 2346.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Таким чином, Позивачем, яка була належним чином повідомлення про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, не надано достовірних доказів про те, що інформація про винесення постанови не була їй відома.

Твердження щодо неотримання своєчасно копії постанови позивачем з причин, які від неї не залежали, є недостатніми, враховуючи, що будь-яких доказів щодо вчинення дій, спрямованих на її отримання суду не надано. Крім того, позивачем не наведено обставин щодо повідомлення органу, уповноваженому на розгляд адміністративної справи, про зміну адреси її місцезнаходження задля належного повідомлення про результати розгляду справи.

Відповідно до п. 7 Розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства Фінансів України 13.03.98 № 59 (зі змінами чинними у редакції від 07.11.2023 року), днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника, а днем прибуття з відрядження - день прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника.

Крім того, згідно з п. 4 Розділу ІІ Інструкції, фактична кількість днів перебування працівника у відрядженні визначається згідно з наказом про відрядження за наявності одного чи декількох документальних доказів перебування працівника у відрядженні (проїзних документів, рахунків на проживання, довідки підприємства, установи або організації, куди відряджався працівник, про перебування його за місцем відрядження, службової записки у довільній формі про виконання працівником службового доручення поза місцем постійної роботи під час відрядження, погодженої безпосереднім керівником, та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування працівника у відрядженні).

Проте, позивачем відповідних доказів не надано та не доведено її перебування поза межами м. Запоріжжя.

Надані позивачем копії наказів про відрядження № 47-к/тр від 01.12.2023 року, 55-к/тр від 29.12.2023 року, які відповідно до Інструкції є лише підставою направлення працівника у відрядження, не є доказами перебування позивача у зазначеному у них населеному пункті.

Крім того, позивачем не наведено обгрунтованих доводів на існування обставин, які не залежали від її волі, щодо неможливості отримання іншим шляхом копії оскаржуваної постанови, зокрема, поштовим, електронним зв`язком, шляхом повідомлення уповноваженому органу відповідної адреси для її направлення.

Таким чином, суду не надано достовірних доказів на підтвердження поважності підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що заява представника позивача від 29.04.2024 року про поновлення строку на звернення до адміністративного суду не підлягає задоволенню.

При цьому, суд враховує посилання представника позивача в обгрунтування заяви на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22, щодо необхідності уникнення при застосуванні процесуальних норм надмірного формалізму, який у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також невиправданого обмеження доступу до суду шляхом суворого застосування процесуальних строків стосовно звернення до суду з позовами протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації.

Однак, як вбачається зі змісту даної постанови, суд дійшов висновку, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Разом з тим, жодна із таких обставин позивачем не обгрунтована і недоведена.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи з вимог ч. 6 ст. 161 КАС України, якою визначено обов`язок позивача у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду, зокрема, подати докази поважності причин його пропуску, яких у свою чергу позивачем не було надано, суд вважає доводи заявника щодо уникнення надмірного формалізму у трактуванні процесуального законодавства хибними.

Доводи заяви про поновлення процесуального строку зводяться до того, що позивач не була присутня на засіданні з розгляду справи про адміністративне правопорушення та не отримувала копію оскаржуваної постанови, що у свою чергу не доводить про її необізнаність про результати ухваленого рішення, що оскаржується. Факт перебування поза межами м. Запоріжжя позивачем належними доказами не доведено. Посилання позивача на запровадження воєнного стану в України не обгрунтовано як підставу поновлення процесуального строку і з матеріалів справи не вбачається, що ця обставина перешкоджала позивачу реалізувати свої процесуальні права, яка наполягає, що перебувала у іншому населеному пункті у відрядженні у зв`язку із виробничою необхідністю на період відсутності основного працівника, а не у зв`язку із воєнним станом. Крім того, на час отримання відпустки позивача, як зазначено у заяві у зв`язку із ракетними обстрілами, строк звернення до суду нею вже було пропущено.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22, на яку посилається представник позивача, викладено висновки колегії суддів про те, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 6, 8 ст. 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ухвали суду від 19.04.2024 року, якою було запропоновано позивачу подати суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку ніж у попередній заяві та надання відповідних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивачем не виконано.

У зв`язку із зазначеним, за відсутності обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду і відсутності доказів на підтвердження поважності його пропуску, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню позивачу.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. За таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватися порядку (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975 року).

Отже, повернення позову у даному випадку не є порушенням права позивача на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Керуючись ст. ст. 44, 77, 122, 123, 286, 168, 169, 293, 294, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Голованової Юлії Андріївни від 29.04.2024 року про поновлення строку на звернення до адміністративного суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Голованової Юлії Андріївни до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Запорізької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу про можливість звернення з аналогічними позовними вимогами після усунення недоліків, які стали підставою для повернення адміністративного позову.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.В. Калюжна