Справа № 607/24965/23
Суддя: Дзюбич В. Л.
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2024 Справа №607/24965/23 Провадження №2-а/607/37/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивача адвоката Баган О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Баган Оксана Василівна до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Відділення поліції №1 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

20.12.2023 засобами поштового відправлення «Укрпошта» на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Баган Оксана Василівна до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Відділення поліції №1 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції, в якій позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАД №822671 від 08.12.2023.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 08.12.2023 о 08 год. 40 хв., він повертався з бойового завдання на власному автомобілі. Інших водіїв на той час не було, а залишити автомобіль у полі, на який важко працював довгі роки за кордоном не міг. Не використання ним автомобіля при виконанні бойового завдання, призвело б до його невиконання, що б загрожувало життю, здоров`ю та безпеці людей та могло б призвести до важких наслідків. З цих підстав вважає, що відповідачем було поверхнево проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, не враховано, що він вчинив правопорушення в стані крайньої необхідності.

Таким чином, жодного умислу на вчинення адміністративного правопорушення в нього не було, а невиконання бойового завдання, призвело б до важких наслідків, у зв`язку з чим керування ним автомобілем без відповідного права є незначним проти відвернутої шкоди. Жодної шкоди вказаним правопорушення нікому не завдано.

З врахуванням вищенаведеного, позивач вважає оскаржувану постанову не вмотивованою та такою, що підлягає скасуванню, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України.

04.01.2024 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, із змісту якого вбачається, що відповідач позов не визнає та заперечує проти нього, оскільки факт відсутності права не керування не заперечується самим позивачем в тексті позовної заяви, а отже даний факт не є предметом спору. На своє виправдання позивач зазначає, що на його думку безпідставна зупинка унеможливлює перевірку у нього документів водія. З даного приводу представник відповідача звертає увагу на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 02.12.2019 по справі № 766/10693/19, згідно якої право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Тому, звертає увагу на той факт, що право інспектора поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб не пов`язується з обов`язком доводити, що зупинка транспортного засобу була законною.

Також, представник відповідача критично ставиться до твердження позивача про те, що 08.12.2023 він повертався з бойового завдання на власному автомобілі, котрий передав для здійснення воєнних операцій. З даного приводу зазначає, що відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.

Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна, а також оплата витрат з оцінки майна, яке відчужується, здійснюються військовим командуванням, органом, що прийняв рішення про таке відчуження або вилучення, за рахунок коштів державного бюджету.

Отже, з наведеного слідує, що факт передачі майна на потреби оборони повинно бути зафіксовано належними документами, а саме актом прийому - передачі та наказом військового командування. Такого роду документів позивачем не надано, а тому безпідставним є стверджувати, що автомобіль позивача міг використовуватися в цілях оборони. Також, слід критично ставитися до твердження позивача про виконання бойового завдання на території Тернопільської області, оскільки на вказаній території бойові дії не ведуться.

Твердження позивача про відсутність в оскаржуваній постанові посилання на технічний пристрій, яким здійснюється фіксація порушення, спростовується самим бланком постанови з якого прослідковується таке зазначення.

Крім того, безпідставною є кваліфікація позивачем своїх дій як таких, що здійснені в стані крайньої необхідності, а згодом вже як таких, що здійснені в стані необхідної оборони. Вказані поняття не є тотожними.

Для крайньої необхідності і для необхідної оборони потрібна конкретно визначена загроза. В тексті позовної заяви не зазначено жодної ідентифікованої загрози котра створювала небезпеку для позивача.

Тому, твердження про вчинення дій в умовах крайньої необхідності чи необхідної оборони представник відповідача вважає таким, що висловлене з метою уникнення адміністративної відповідальності.

З цих підстав, просить суд в задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Баган О.В. позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явилася, у поданому суду відзиві, просила суд справу слухати у відсутності представника ГУНП в Тернопільській області.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 08.12.2023 поліцейським СРПП ВП № 1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Романом Ковальчуком винесено постанову серії БАД №822671 від 08.12.2023 року за ч. 4 ст. 126 КУпАП і накладено штраф в розмірі 20 400 грн. на гр. ОСОБА_1 котрий керував транспортним засобом Ауді д.н.з. НОМЕР_1 будучи особою, яка позбавлена такого права.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 08.12.2023 о 08 год 40 хв на а/д М-19 239 км+200м. Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Audi НОМЕР_1 , який був позбавлений в праві керування строком на 1 рік від 20.02.2023 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, чим порушив п.2.19 ПДР України.

Позивач не погоджується з вказаною постановою та доводить, що його дії були викликані крайньою необхідністю та необхідною обороною.

В підтвердження своїх доводів зазначає, що згідно довідки про безпосередню участь особи у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №7648 від 21.06.2023 року вид. в/ч НОМЕР_2 , ОСОБА_2 в період з 09.07.2022 по 16.07.2022 з 07.08.2022 по 22.08.2022 з 23.08.2022 по 12.10.2022 з 05.11.2022 по 09.02.2023 брав участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах Донецької Луганської, Херсонської областей та в період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 10 липня 2023 року ОСОБА_2 є учасником бойових дій.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №6164 від 29.06.23р. виданої Військово-Медичним клінічним центром Західного регіону старший солдат ОСОБА_2 28.07.2015 року переніс інсульт та має ряд захворювань, в тому числі внаслідок проходження військової служби.

Відповідно до службової характеристики виданої ТВО начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_3 , старший солдат ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони та відповідає займаній посаді.

Відповідно до записів військового квитка серії НОМЕР_4 від 26.04.2012 року, ОСОБА_2 , 04.03.2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року призваний у Збройні Сили України. Згідно останнього запису на ст.9 квитка №68 від 30.10.23 є навідником А4939.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху (далі - ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Таким чином, Суд не приймає до уваги твердження позивача, що зупинка його транспортного засобу була безпідставною та інспектор не мав права вимагати у водія пред`явити документи на право керування, оскільки право інспектора поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб не пов`язується з обов`язком доводити, що зупинка транспортного засобу була законною.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №686/15383/17, від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, від 21 листопада 2018 року у справі №465/6677/16-а.

Також, Судом не приймаються до уваги посилання позивача, про те, що 08.12.2023 він повертався з бойового завдання на власному автомобілі, котрий передав для здійснення воєнних операцій, оскільки зупинку його автомобіля було здійснено інспектором на автомобільній дорозі М-19 239 км+200м. Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече, тобто на території Тернопільської області, на якій бойові дії не ведуться.

Суд бере до уваги, що фактичні обставини, викладені у оскарженій постанові позивач не оспорює та фактично визнає, що дійсно вчинив дії зафіксовані в такій постанові, проте стверджує, що вони вчинені у стані необхідної оборони.

Суд зазначає, що дійсно ст. 17 КУпАП визначено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Натомість, необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту. Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України право на необхідну оборону виникає лише за наявності відповідної підстави, якою є вчинення суспільно небезпечного посягання, що зумовлює у того, хто захищається, необхідність у негайному його відверненні або припиненні шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає. Ця підстава необхідної оборони складається з двох елементів: суспільно небезпечного посягання і необхідності в його негайному відверненні або припиненні.

Отже, як прослідковується з вище наведених визначень і для крайньої необхідності і для необхідної оборони потрібна конкретно визначена загроза. В тексті позовної заяви не зазначено жодної ідентифікованої загрози котра створювала небезпеку для позивача чи третіх осіб.

Обставини, викладені в позові, під визначені критерії крайньої необхідності чи необхідної оборони не підпадають.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень, який перебуває в загальному доступі, свідчить, що постановою від 28.02.2023 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) 00 грн, який стягнуто в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в процесі судового розгляду.

Приймаючи рішення, суд враховує, що визначений правовою нормою ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19.

З огляду на наведене, суд вважає що оскаржувану постанову слід залишити без змін як законну та обґрунтовану, а адміністративний позов без задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд,

УХВАЛИВ:

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №822671 від 08 грудня 2023 року, залишити без змін.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Баган Оксана Василівна до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Відділення поліції №1 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №822671 від 08 грудня 2023 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області Відділення поліції №1 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції, адреса місця знаходження: вул.Бандери, 8, м.Ланівці, Тернопільська область.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич