Справа № 160/8213/24
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2024 рокуСправа № 160/8213/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування постанови,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) через свого представника звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріни Альбертівни (далі відповідач), від 08.03.2024 про відкриття виконавчого провадження №74327934 та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області, третя особа) в сумі 17 292грн. 00коп.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
Від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Однак, недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду, усунуто не в повному обсязі.
З огляду на викладене, ухвалою суду від 02.05.2024 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Цією ж ухвалою зобов`язано позивача ( ОСОБА_1 ) та його представника ( ОСОБА_2 ) не пізніше 03.05.2024 надіслати на офіційну електронну адресу та до електронного кабінету ГУ ДПС у Дніпропетровській області копію позовної заяви з додатками. Докази такого направлення надати суду не пізніше 06.05.2024. Запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву, а третій особі пояснення щодо позову та відзиву.
Станом на 13.05.2024 вимоги ухвали суду від 02.05.2024 позивачем та його представником не виконано, жодних пояснень, заяв або клопотань не подано.
Відповідач та третя особа про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними довідками, та своїм правом на подання відзиву і пояснень не скористались, жодних пояснень, заяв або клопотань не подавали.
У відповідності до ч.6 ст.162, ч.2 ст.175, ч.1 ст.269 КАС України спір вирішується за наявними матеріалами справи.
Вивчивши матеріали справи, щодо предмету спору, суд встановив наступне.
Згідно копії платіжної інструкції №179 від 01.11.2023 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 перераховано на рахунок ГУ ДПС у Дніпропетровській області грошові кошти в сумі 17 292грн. 00коп., призначення платежу "заборгованість, через непорозуміння по звітам". (а.с.11).
08.03.2024 заступником начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріною Альбертівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 74327934 (а.с.6).
Також, 08.03.2024 винесено постанови про арешт коштів боржника, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На час виникнення спірних правовідносин спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404).
Відповідно до ст.1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 цього Закону визначено рішення, що підлягають примусовому виконанню, виконавчі документи.
Згідно ч.1 ст.5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 18 Закону №1404 передбачено обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.
Відповідно до ч.3 ст.18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей, тощо.
Розділом IV Закону №1404 визначено загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження.
Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно ч.1 ст.28 Закону №1404 копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Звертаючись з позовними вимогами до відповідача, позивач не навів жодної норми Закону №1404, яку, на його думку, відповідач порушив.
Стверджуючи про добровільну сплату суми боргу до моменту звернення ГУ ДПС у Дніпропетровській області до виконавчої служби та здійснення у зв`язку з цим фактичного виконання з огляду на приписи п.1 ч.1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, позивач та його представник не надає належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу у розумінні ст.ст.72-72 КАС України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
Пункт 1 частини 1 статті 39 Закону №1404, на який в обгрунтування позову посилається позивач та його представник, встановлює, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення.
Проте, визначених обставин судом не встановлено.
Якщо розглядати як підставу для закінчення виконавчого провадження фактичне виконання позивачем в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, передбачену п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404, то факт добровільного виконання не підтверджено позивачем.
По-друге, позивачем не надано доказів зарахування коштів згідно платіжної інструкції №179 від 01.11.2023.
По-третє, позивачем не надано доказів черговості зарахування коштів згідно платіжної інструкції №179 від 01.11.2023.
Згідно п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями) у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законодавством. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Саме на податковий орган (третю особу по справі) покладено функції контролю за справлянням податків і зборів.
Посилаючись на необхідність закриття відповідачем виконавчого провадження, позивач не надає доказів звернення до відповідача з відповідною заявою та доказами.
З урахуванням встановлених обставин, позовна заява не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити повністю. .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя Г. В.Кадникова