Справа № 640/5694/22
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року № 640/5694/22

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Київської міської державної адміністрації (надалі відповідач 1), адреса: 01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, Київської міської ради (надалі відповідач 2), адреса: 01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі відповідач 3), адреса: 03039, місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 42, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва (надалі - третя особа), адреса: 03039, місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 59 А, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації та Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації щодо нездійснення належного контролю, нагляду та управління за діяльністю закладів охорони здоров`я Голосіївського району м. Києва, зокрема за діяльністю Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва;

- зобов`язати Київську міську раду та Голосіївську районну у місті Києві державну адміністрацію скасувати протиправний наказ № 168-А від 01 грудня 2021 року «Про оптимізацію стоматологічної служби КНП «КДЦ» Голосіївського району м. Києва» комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва, віднесеного до сфери управління Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації (власник - Київська міська рада від імені територіальної громади міста Києва) в частині ліквідації відділення ортопедичної стоматології філії № 3 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва за адресою: вул. Якубовського, 6 та в частині попередження та подальшого звільнення працівників відділення ортопедичної стоматології філії № 3 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва;

- зобов`язати Київську міську раду та Голосіївську районну у місті Києві забезпечити дотримання норм чинного законодавства підпорядкованим лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я - Комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва, з метою захисту інтересів мешканців Голосіївського району міста Києва.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що йому, як члену територіальної громади міста Києва та мешканцю Голосіївського району м. Києва стало відомо про те, що грубо порушуються його права та інших мешканців його району на охорону здоров?я та доступ до закладу охорони здоров?я, який розміщений за місцем його проживання. Так, звернувшись до відділення ортопедичної стоматології філії №3 за адресою вул. Якубовського, 6 з наміром провести повне лікування за напрямком ортопедичної стоматології позивачу стало відомо про те, що дане відділення з 01.03.2022 закривається, а всіх лікарів звільняють. Позивач вважає протиправною бездіяльність Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації та Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації щодо нездійснення належного контролю, нагляду та управління за діяльністю закладів охорони здоров`я Голосіївського району м. Києва, зокрема, за діяльністю Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022 (суддя Клочкова Н.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 640/5694/22 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022 (суддя Клочкова Н.В.) заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задоволено частково; до набрання законної сили рішенням суду у дані справі №640/5694/22 зупинити дію наказу №168-А від 01 грудня 2021 року «Про оптимізацію стоматологічної служби КНП «КДЦ» Голосіївського району м. Києва» комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва, віднесеного до сфери управління Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації (власник - Київська міська рада від імені територіальної громади міста Києва) в частині ліквідації відділення ортопедичної стоматології філії № 3 комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва за адресою: вул. Якубовського, 6 та в частині попередження та подальшого звільнення працівників відділення ортопедичної стоматології філії № 3 комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

25.05.2023 від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла адміністративна справа № 640/5694/22 на виконання Закону України № 2825-IX від 13 грудня 2022 року Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду.

25.05.2023 року протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями цю справу передано на розгляд судді Харченко С.В.

Рішенням Вищої ради правосуддя №411/0/15-24 від 13 лютого 2024 ОСОБА_2 було звільнено з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до частини 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 14 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

На підставі вказаного справа підлягає прийняттю до провадження, а її розгляд починається спочатку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 640/5694/22 передано 26.02.2024 на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 р. адміністративну справу №640/5964/22 прийнято до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розгляд справи ухвалено здійснювати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В матеріалах справи відсутній відзив на позовну заяву.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Звернувшись до відділення ортопедичної стоматології філії №3 за адресою вул. Якубовського, 6 з наміром провести повне лікування за напрямком ортопедичної стоматології, позивачу стало відомо про те, що дане відділення з 01.03.2022 закривається, а всіх лікарів звільняють.

Після звернення з цим питанням до Голосіївської РДА, Київської міської ради позивачу стало відомо, що рішення про ліквідації закладів охорони здоров?я відбуваються не лише щодо відділення ортопедичної стоматології філії №3, а щодо інших комунальних закладів охорони здоров?я в Голосіївському районі м. Києва.

Отримавши від мешканців свого району відповідні документи, позивачу стало відомо про те, що підставою для ліквідації закладів охорони здоров?я є невиконання фінансових планів лікарями та нерентабельністю цих закладів.

Позивач вважає, що допущено бездіяльність Голосіївської РДА, Київської міської ради, сектору охорони здоров?я Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, які проявились у повній відсутності контролю за закладами охорони здоров?я, зокрема у відсутності контролю та перевірки за протиправною діяльністю комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва, яке без погодження та відома органів управління ліквідує свої філії та відділення, на шкоду киянам, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд встановив, що в даному провадженні позивач оскаржує наказ підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва від 01.12.2021 № 168-А «Про оптимізацію стоматологічної служби КНП «КДЦ» Голосіївського району м. Києва», яким підприємство ухвалило ліквідувати збиткове відділення ортопедичної стоматології філії №3.

Так, наказ ухвалено керівником підприємства в межах власних повноважень, визначених статутом; його ухвалення не відноситься до владних управлінських функцій відповідачів.

Варто зазначити, що підприємство, як самостійна юридична особа та суб?єкт господарювання, має повноваження з визначення власної організаційної структури, створення та закриття (ліквідації) філій, відділень і інших структурних одиниць, зокрема, має повноваження на закриття відділень, які є збитковими. Статутом підприємства не передбачено отримання погодження чи контролю органів місцевого самоврядування на ліквідацію структурних підрозділів підприємства.

Як на підставу порушення прав позивач посилається на його права та інших мешканців його району на охорону здоров?я та доступ до закладу охорони здоров?я, який розміщений за місцем його проживання. В той же час ортопедичне відділення та філія № 3 не є медичним закладами, адже не є юридичними особами, та їх закриття не спричинює до зменшення кількості медичних закладів.

Так, за п. 1.6. Статуту Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, печатку зі своїм найменуванням встановленого зразка.

За п. 3.6. Статуту підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство подає штатний розпис на затвердження до Управління охорони здоров?я Голосіївської адміністрації м. Києва.

До структурних підрозділів Підприємства за п. 5.1.3 Статуту серед іншого належить лікувально-профілактична служба, що складається з кабінетів, відділень, центрів, філій, які мають статус структурних або відокремлених структурних підрозділів Підприємства без права юридичної особи.

За п. 5.2. Статуту до відокремлених структурних підрозділів Підприємства без права юридичної особи належить:

Філія № 1 м. Київ, вул. Голосіївська, 53;

Філія № 2 м. Київ, вул. Велика Васильківська, 104;

Філія № 3 м. вул. Маршала Якубовського, 6;

Філія № 4 м. Київ вул. Набережно-Корчуватська, 56/66.

За ст. 95 ЦКУ структурні підрозділи підприємства не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством; відомості про філію включаються до ЄДР в установленому законом порядку.

Таким чином, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну її внутрішньої (організаційної) структури, а відтак наказ від 01.12.2021 №168-А є правомірним та прийнятим в межах повноважень Підприємства.

В даному випадку, орган місцевого самоврядування діє не як суб`єкт владних повноважень, а як засновник юридичної особи (Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва), а тому оскаржуваний наказ в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а є рішенням власника корпоративних прав (засновника), комунальної установи, необхідним для здійснення відповідних реєстраційних дій щодо припинення діяльності закладу.

Суд звертає увагу, що в разі якщо здійснена державна реєстрація припинення юридичної особи, то відповідно до пункту 2 частини 1 статті 25 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» належному способу захисту порушеного права чи інтересу відповідає позовна вимога про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи. Такі спори повинні розглядатись за правилами господарського судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15, від 6 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17).

Аналогічна правова позиція викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.09.2020 по справі №260/91/19, Верховного Суду від 13.04.2023 по справі №460/5622/21.

Крім того, у своєму позові позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідачів з нездійснення належного контролю, нагляду та управління за діяльністю закладів охорони здоров?я Голосіївського району м. Києва, зокрема, за діяльністю підприємства, і зобов?язати їх забезпечити дотримання законодавства підприємством з метою захисту інтересів мешканців Голосіївського району м. Києва.

В той же час позивач не зазначає в чому конкретно полягає бездіяльність відповідачів, який саме контроль, нагляд та управління і в якій саме галузі чи виді діяльності підприємства вони мали здійснити, але не здійснили, та яким чином оскаржуваний наказ стосується та зачіпає права, свободи та інтереси позивача.

Як вже було зазначено, у своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої його прийнято або щодо прав, свобод та інтересів якої це рішення (індивідуальний акт) стосується.

Оскільки позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин, які виникли з прийняттям оскаржуваного наказу, то такий наказ відповідно не породжує для позивача й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 9901/22/17, а також від 06 червня 2018 року у справі № 800/489/17.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не має права на оскарження наказу Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр», оскільки таке рішення не має безпосереднього впливу на права, свободи та інтереси позивача й не порушує їх.

Також позивач не надав жодних пояснень, в чому саме виражається бездіяльність Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації та Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації.

Відсутність доказів порушеного права позивача та їх обґрунтувань у спірних правовідносинах має наслідком відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Решта доводів учасників справи висновків суду по суті справи не змінюють.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у пункті 23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених обставин у сукупності, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 157, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022 (суддя Клочкова Н.В.)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.