Справа № 139/722/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 139/722/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тучинська Н.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

14 травня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2024 року постанову поліцейського СРПП ВП № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капрала поліції Наконечного Володимира Юрійовича серії БАД № 554216 від 01 жовтня 2023 року залишено без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що постановою поліцейського СРПП ВП № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капрала поліції Наконечного Володимира Юрійовича серії БАД № 554216 від 01 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.1. "ґ" ПДР України, чим останній скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень (а.с. 48).

Із постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 554216 від 01 жовтня 2023 року слідує, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.1.(ґ) ПДР України, а саме: 01 жовтня 2023 року о 06-ій годині по вулиці Прикордонників у с.Попільня керував транспортним засобом "VOLKSWIGEN TRANSPORTER", реєстраційний номер НОМЕР_1 , і не мав при собі полісу обов`язкового страхування.

Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду для її скасування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем (чи його представником) не спростовано факту відсутності у нього полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент зупинки відповідачем транспортного засобу 01 жовтня 2023 року, а, відповідно, і факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пп."ґ" п.2.1. ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За приписами ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ч.1 ст.222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.1 ст.126 КУпАП розглядають від імені органів Національної поліції працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання. Ця вимога законодавства відповідачем дотримана.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито (ч.1 ст.249 КУпАП). Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне і повне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо протиправності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів зважає на наступне.

Так, підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувала, на думку відповідача, та обставина, що ОСОБА_1 не мав при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліцейським прийнято рішення про притягнення його до відповідної адміністративної відповідальності з накладенням передбаченого санкцією інкримінованої частини статті КУпАП стягнення у вигляді штрафу в передбаченому цією санкцією розмірі.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, фабула оскаржуваної постанови містить усі необхідні ознаки складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.

Щодо доводів апелянта про те, що розгляд справи було здійснено без дотримання Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, та ст.279 КУпАП, а саме: не роз`яснювалися права і обов`язки, не вирішувалися клопотання, не досліджувалися докази, то суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо безпідставності таких тверджень, оскільки в оскаржуваній постанові у графі "Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено" міститься власноручний підпис ОСОБА_1 і матеріали справи не містять доказів про заявлення ОСОБА_1 будь-яких клопотань під час розгляду справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги позивача про те, що у вказаний в оскаржуваній постанові час та місці ОСОБА_1 не рухався на зазначеному у постанові транспортному засобі, то судом першої інстанції в ході судового розгляду даної справи не здобуто підтверджень даної позиції позивача, оскільки в судовому засіданні представник позивача не зміг надати жодних пояснень з приводу факту володіння ОСОБА_1 автомобілем "VOLKSWIGEN TRANSPORTER" (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та місця перебування ОСОБА_1 01 жовтня 2023 о 06-ій годині.

Не підтверджено зазначеної позиції апелянта і в ході апеляційного розгляду справи. Між тим, копію оскаржуваної постанови було вручено ОСОБА_1 особисто у місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що свідчить його власноручний підпис у відповідній графі постанови без жодних зауважень.

Відносно ненадання відповідачем як доказ фіксації правопорушення відеозапис з портативного відеореєстратора, то колегія суддів також зважає на те, що положеннями ч. 3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.10.2018 № 1026, відповідно до яких строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, становить 30 діб (п. 1).

Також представник відповідача наголосив на тому, що відповідно до наказу начальника ГУНП в Житомирській області № 1180 від 28.10.2021, строк зберігання відеозаписів від моменту фіксації правопорушення та винесення постанови становить 90 діб, в той час як з моменту винесення оскаржуваної постанови до моменту відкриття провадження у цій справі минуло майже п`ять місяців.

На переконання колегії суддів, відсутність відеозапису портативного відеореєстратора, про який вказано у постанові серії БАД № 554216 від 01 жовтня 2023 року, не має ключового значення для вирішення даної справи, оскільки дотримання відповідачем процедури винесення оскаржуваної постанови підтверджується підписанням відповідних граф такої постанови без жодних зауважень.

Більше того, на підтвердження своєї позиції про дотримання вимог п. 2.1. "ґ" ПДР України, що б вказувало на протиправність притягнення до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, позивачем ні до суду першої інстанції, ні в ході апеляційного розгляду справи, не було надано полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент зупинки відповідачем транспортного засобу 01 жовтня 2023 року,

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підтвердження факту порушення з боку позивача п.2.1 "ґ" Правил дорожнього руху України, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Зважаючи на вищевикладене, а також на наявні у справі докази суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на довільному трактуванні позивачем норм матеріального та процесуального права та спрямована виключно на уникнення відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, а відтак не потребує детальної відповіді на кожний аргумент, оскільки не спростовує правомірності винесення оскаржуваної постанови.

Положення ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 травня 2024 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.