Справа № 343/351/24
Суддя: Тураш В. А.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/351/24
Провадження №: 2-а/343/8/24
РІШЕННЯ

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого суддi Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа інспектор ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Трухан Степан Вікторович, про скасування постанови серії ЕНА №1364423 від 03.02.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся 12.02.2024 до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа інспектор ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Трухан Степан Вікторович, про скасування постанови серії ЕНА №1364423 від 03.02.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, в якому просить:

визнати дії Інспектора поліції старшого лейтенанта Відділення №1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Трухана Степана Вікторовича про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправними;

скасувати постанову Інспектора поліції старшого лейтенанта Відділення №1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Трухана Степана Вікторовича серія ЕНА №1364423 від 03.02.3024 , якою його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного стягнення та накладено штраф в розмірі 340 грн за ч. 1 ст. 122 КУпАП;

у разі задоволення його позовних вимог зобов`язати Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області відшкодувати йому суму сплаченого по цій справі судового збору в розмірі 605,60 грн та витрати на правничу допомогу.

Свої вимоги мотивує тим, що 03 лютого 2024 року, керуючи автомобілем марки «Deo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , він, ОСОБА_1 , перебував у місті Долина Калуського району в справах, рухаючись зазначеним автомобілем по вул. Б. Хмельницького в напрямку кільцевої розв?яки. У зв`язку з раптовою несправністю автомобіля, яка виникла під час руху на зазначеній ділянці дороги та відсутністю можливості продовжувати рух, він увімкнув аварійну світлову сигналізацію, з`їхав на узбіччя та зупинився. Після зупинки в даному місці він увімкнув аварійну сигналізацію та відкрив двері автомобіля, щоб вийти із нього і дістати із багажного відділення знак аварійної сигналізації. Проте до нього одразу ж підійшли працівники поліції та повідомили, що він зупинився в зоні дії забороняючого знаку, а саме 3.34 «Зупинка заборонена». Повідомивши працівників поліції, що зупинка його транспортного засобу в даному місці є «вимушена», оскільки викликана ймовірною технічною несправністю автомобіля, він пішов проводити візуальний огляд підкапотного простору машини, на предмет того, чи не має масляних патьоків, слідів гальмівної рідини або антифризу, оскільки смикання відчувалися саме з зони коліс, що могло свідчити про несправність гальм. Незважаючи на його пояснення про те, що він був вимушений зупинитися в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», у зв`язку з несправністю транспортного засобу, яка перешкоджала подальшому руху, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 все ж було винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, без відібрання у нього будь-яких пояснень чи надання йому можливості подати зауваження чи/або пояснення з приводу його незгоди з пред`явленим в постанові порушенням.

Впродовж всього спілкування з працівниками поліції, ним велася відеозйомка на його мобільний телефон з метою зафіксувати в режимі відео дії працівників поліції для подальшого захисту свого права в судовому порядку та можливістю використати даний відеоматеріал як доказ його не винуватості, оскільки вважає, що в його вимушених діях пов?язаних із несправністю автомобіля не було складу і події адміністративного правопорушення.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною, оскільки:

Він не порушував ПДР, не скоював адміністративного правопорушення в якому його звинуватили, оскільки ним було вжито всіх заходів на вимогу п. 15.14 ПДР, а саме: в місці вимушеної зупинки де зупинку заборонено він ввімкнув аварійну світлову сигналізацію та встановив знак аварійної зупинки для подальшого огляду автомобіля на предмет можливої технічної несправності. Але цей факт поліцейські до уваги не взяли, а навпаки проігнорували його пояснення та склали оскаржувану постанову.

Будь-яких інших доказів, окрім самої постанови, що підтверджували б його вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення поліція йому не пред`явила.

За таких обставин вважає, що висновок Інспектора ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Трухана С.В. про те, що він порушив вимоги ч. 1 ст. 122 КУпАП, є безпідставним та таким, що не грунтується на належних доказах, оскільки припущення поліцейського та його особисте переконання не може бути доказом та не відповідає принципам, закріпленим в ст. 62 Конституції України.

Він не погоджується із зазначеним рішенням поліцейського, оскільки вважає себе невинним, а постанову серії ЕНА № 1364423 від 03.02.2024 в справі про адміністративне правопорушення такою, що винесена незаконно, з порушенням положень КУпАП при відсутності події та складу правопорушення, при відсутності доказів вчинення правопорушення. Також вважає, що його незаконно притягнуто до відповідальності за неіснуюче правопорушення, якого він не вчиняв.

При винесенні постанови посадова особа поліцейський старший лейтенант Відділення №1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Трухан С.В. порушив вимоги статті 280 КУпАП, яка передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (а.с.1-3).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 цивільна справа № 343/351/24 про скасування постанови передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.7).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13.02.2024, відкрито провадження у справі № 343/351/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа - інспектор ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Трухан Степан Вікторович, про скасування постанови серії ЕНА №1364423 від 03.02.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі. Призначено підготовче судове засідання. Відповідачу в строк до 05.03.2024 запропоновано подати відзив на позов (а.с.9).

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Н.Бичай (в порядку само представництва а.с.19), 04.03.2024 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ознайомившись, із змістом та вимогами адміністративного позову, ГУНП в Івано-Франківській області категорично не погоджується з вимогами ОСОБА_1 , вважає їх необгрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства.

З матеріалів про адміністративне правопорушення було встановлено, що 03.02.2024 в ході патрулювання та виконання службових обов`язків поліцейський ОСОБА_2 , о 10:02 год. виявив автомобіль «Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням, як пізніше стало відомо, гр. ОСОБА_1 в м. Долина по вул. Б.Хмельницького, який порушив вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4 «В» Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, якими забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу), чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зупинивши транспортний засіб, відповідач підійшов до автомобіля, належним чином представився водію, проінформував його про порушення ним ПДР та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Водієм ТЗ виявився позивач, який на вимогу поліцейського пред`явив вказані документи для перевірки.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, поліцейським було роз`яснено позивачу його права як громадянина України передбачені ст. 63 Конституції України, ст.ст. 268, 289 КУпАП, що підтверджується підписом позивача п. 8 Постанови. Заслухавши пояснення позивача, відповідно до вимог ст. ст. 278, 279 КУпАП поліцейський розглянув та виніс постанову серії ЕНА №1364423 від 03.02.2024 у справі про адміністративне правопорушення.

Тобто, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами при накладенні адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гри.

Додатково Позивачу роз`яснено положення статей 307 та 308 КУпАП про строки та порядок виконання постанови про накладення штрафу, а також про примусове виконання постанови про стягнення штрафу.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП зміст постанови було оголошено позивачу та вручено під розпис, зміст Постанови йому був зрозумілий.

Таким чином, в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого 1 ст. 122 КУпАП, що підтверджується самим же позивачем у змісті позовної заяви («повідомивши працівників поліції, що я зупинився в дії забороняючого знаку, а саме 3.34 Зупинка заборонена»...) а також підтверджено і фото фіксацією порушення вимог ДЗ 3.34 та порушення вимог 8.4. «В» ПДР України.

Поліцейський з`ясував всі обставини, які підлягають з`ясуванню та діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно- правовими актами.

Доказом скоєння позивачем адміністративного правопорушення є те, що на відеозаписі з відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції помітно, що водій транспортного засобу просто сидів в автомобілі, а не перевіряв технічний стан ТЗ, як зазначено в позовній заяві. Отже можна вважати, що доводи викладені в позовній заяві є неправдивими та такими, щоб ввести суд в оману.

В даному випадку адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 зафіксовано нагрудною камерою інспектора поліції Трухан С.В.

Постанова в повній мірі відображає об`єктивну сторону кожного із вчинених позивачем адміністративних правопорушень, що відповідає принципу правової визначеності, позиція позивача є такою щоб ввести суд в оману та уникнути адміністративної відповідальності.

На відео доказах, які долучив до позовної заяви позивач, зафіксовано, що знак аварійної сигналізації позивач встановив вже після того, як працівники поліції виявили його

правопорушення. Та чітко на відео зазначено, що постанова винесена законно, з дотриманням положень КУпАП .

Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення його від адміністративної відповідальності .

Таким чином, з огляду на все вищезазначене в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Інспектор патрульної поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, пред`явив законну та обгрунтовану вимогу щодо надання документів передбачених законодавством, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова серії ЕНА №1364423 від 03.02.2024 обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством . Просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.(а.с.13-18).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15.03.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа - інспектор ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Трухан Степан Вікторович, про скасування постанови серії ЕНА №1364423 від 03.02.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.27).

Позивач ОСОБА_1 , та його представник адвокат Керницький В.М. (ордер серії АТ №1061134 а.с.34) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Просили позов задоволити.

В останнє судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоч про час та місце йолго проведення був належним чином повідомлений судом, про що свідчить розписка-повідомлення (а.с.42).

Представник відповідача ГУ НП в Івано-Франківській області, в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, хоч про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 29). У відзиві на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , у повному обсязі.

Третя особа інспектор ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Трухан С.В. в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, хоч про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку .

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Керницького В.М., вивчивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, вислухавши пояснення свідка,дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку:

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією

межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт.

Згідно з ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 122 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Тобто, органи національної поліції мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі щодо накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок

про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності повинен бути наявним склад адміністративного правопорушення, тобто дія особи повинна бути протиправною, винною і відповідальність за правопорушення повинна бути передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення.

П. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Правилами дорожнього руху України, що затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, визначається порядок дорожнього руху на всій території України, за порушення якого особи несуть відповідальність передбачену законодавством.

Згідно з п. 1.1 ПДР, ці правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до вимог п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Постановою серії ЕНА №1364423 по справі про адміністративне правопорушення від 03.02.2023, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, зокрема за те, що він 03.02.2023 о 10:02 год. по вул.Б.Хмельницького в м.Долина, керував транспортним засобом та зупинився в зоні дії знаку 3.34, чим порушив п.8.4«в» ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП. Постановою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розмірі 340,00грн (а.с.5).

Ч.1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно із п. 8.4 в) ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи, зокрема: заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Розділом 33 Правил дорожнього руху встановлено, що дорожній знак 3.34 "Зупинку заборонено" відноситься до заборонних дорожніх знаків, яким забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

П. 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що зупинка, це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); вимушена зупинка припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно із п. 15.1 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до п.15.14 ПДР у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Ст. 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ч. 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається зі змісту позову, позивач заперечує проти вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, стверджує, що правил дорожнього руху він не порушував, в своїх поясненнях наданих в судовому засіданні,наполягав, що здійснив вимушену зупинку в місці, де зупинку заборонено в зв`язку з несправністю автомобіля, та діяв згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 ПДР України.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , суду пояснив, що зранку 03.02.2024 він разом з сином ОСОБА_1 рухалися автомобілем «Deo Lanos» по вул.Б.Хмельницького в м.Долина в напрямку кільцевої розв`язки на м.Івано-Франківськ. За кермом перебував ОСОБА_1 Недоїжджаючи до кільцевої розв`язки автомобіль почало "шарпати", двигун почав працювати з перебоями. В зв`язку з технічною неполадкою автомобіля, ОСОБА_1 повернув праворуч, щоб не створювати перешкоди іншим учасникам дорожнього руху та здійснив вимушену зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена». При цьому він включив аварійну сигналізацію та почав виходити з автомобіля для того щоб встановити знак аварійної зупинки. В цей же час назустріч їм їхав службовий автомобіль працівники поліції, який розвернувся та під`їхав до них. Вони пояснювали, що їх зупинка вимушена та зумовлена технічними неполадками транспортного засобу, однак не зважаючи на їх пояснення працівники поліції винесли постанову про притягнення ОСОБА_1 до

адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим, поліцейським при винесенні оскаржуваної постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 122 КУпАП.

Суд зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 допустив вказане адміністративне правопорушення, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП не може бути здійснено, за відсутності доказів вчинення такого правопорушення.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, до якого долучив диск з відеозаписами зробленими з камери відеореєстратора патрульного автомобіля та нагрудної камери поліцейського.

Досліджуючи наданий до відзиву диск з відеозаписом, судом встановлено, що викладений у оскаржуваній постанові факт порушення позивачем вимог ПДР України, не знайшло підтвердження.

Відеозаписами із камери відеореєстратора патрульного автомобіля (відеофайл №IDYY4658) зафіксовано як водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «DEO Lanos», здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» прийнявши крайню праву частину проїзної дороги, при цьому ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

На відеозаписах із нагрудних камер (бодікамер) працівників поліції (відеофайл № 0000000__0001) зафіксовано, як під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , останній повідомляє, що здійснив вимушену зупинку автомобіля в зв`язку з технічною несправністю та встановлює знак аварійної зупинки.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за № 28/32999, затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Пунктами 4, 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 визначено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділ ІІІ Інструкції № 1026 визначає Порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах, а саме, відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Суд наголошує , що оглянуті в судовому засіданні відеозаписи відображають відомості про здійснення ОСОБА_1 , вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, та вчинення ним дій згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11, 15.14 ПДР України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що ні працівником поліції, який виніс оскаржувану постанову , ні представником відповідача, не надано належних та допустимих доказів які б спростовували пояснення позивача про вимушену зупинку автомобіля у зв`язку з технічною несправністю з додержанням вимог передбачених п.п. 9.9, 9.10, 9.11, 15.14 ПДР України та які б поза розумним сумнівом підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

На можливість застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення звернув увагу Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 «справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» (пункт 4).

Тому в силу дії вказаного конституційного принципу всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Названі обставини не дають змоги суду однозначно оцінити дії позивача як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, постанова серії ЕНА №1364423 від 03.02.2024 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, закриттю.

Щодо вимог позивача про визнання дії Інспектора поліції старшого лейтенанта Відділення №1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Трухана Степана Вікторовича про притягнення його до адміністративної відповідальності - протиправними, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Наведений перелік є вичерпним, у зв`язку з чим визнання дій посадової особи щодо складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності незаконними чи протиправними, не ґрунтуються на вимогах Закону, а тому позов ОСОБА_1 у частині вимог про визнання дій Інспектора поліції старшого лейтенанта Відділення №1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Трухана Степана Вікторовича протиправними задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача сплаченого судового збору, суд враховує наступне.

Ч. 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки, судовий збір відноситься в розумінні ч. 1 ст. 132 КАС України до складу судових витрат, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 при поданні адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн., що підтверджується квитанцією від 07.02.2024 (а.с.4).

Керуючись ст.ст. 7, 9, 10, 122, 251, 278-280, 293 КУпАП, ст.ст. 77,139,241-246,250,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа інспектор ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Трухан Степан Вікторович, про скасування постанови серії ЕНА №1364423 від 03.02.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі задоволити частково .

Скасувати постанову серії ЕНА №1364423 по справі про адміністративне правопорушення від 03 лютого 2024 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Провадження в справі про вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 605,60 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 2617, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області , вул. Академіка Сахарова, 15 м. Івано-Франківськ, 76000.

Третя особа: інспектор ВП №1 (м.Долина), Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Трухан С.В., вул. Яворницького,8, м.Долина, Калуського району, Івано-Франківської області,77504 .

Повний текст рішення виготовлено 14.05.2024

Суддя: