Справа № 380/6682/24
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 рокусправа № 380/6682/24
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи, з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позову зазначив, що у період із 01.09.1996 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 28.12.2023 - в Національній поліції України, зокрема, в Головному управлінні Національної поліції в Львівській області. Повідомив, що 31.10.2003 року складено висновок по факту отримання тілесних ушкоджень інспектором з адміністративної практики Буського взводу ОБ ДПС ДАІ УМВСУ у Львівській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 , яким встановлено, що тілесні ушкодження вважати отриманими старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку. Вказав, що за результатами розслідування нещасного випадку, який стався 15.10.2003, складено акт від 14.01.2019 форми Н-5* розслідування нещасного випадку, що стався 15.10.2003 близько 01:40, за висновками якого нещасний випадок трапився в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. Зазначив, що на підставі вищенаведеного акту складено акт від 15.01.2019 форми Н-1* про нещасний випадок, за висновками якого тілесні ушкодження, отримані старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку. Також повідомив, що у свідоцтві про хворобу № 723 від 22.12.2023, виданому медичною (військово-лікарською) комісією ДУ "ТМО МВС України по Львівській області" за розпорядженням УКЗ ГУНП в Львівській області, визначено, що захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції, травма - так, пов`язана з виконанням службових обов`язків. Вказав, що довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААГ № 626292 позивачу встановлено третю групу інвалідності до 01.02.2025 - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Повідомив, що звернувся із заявою до відповідача, відповідно до якої просив встановити йому статус особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вказав, що 28 лютого 2024 року відповідач листом № 393 відмовив позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу PCP, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами. Законодавством не передбачено встановлення такого статусу особам, які проходять службу в поліції, а Національна поліція як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань.

Вважає, що системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що право на отримання статусу інваліда війни згідно з пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551 законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних, зокрема, з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та наявністю передбачених Порядком обставин, що призвели до травмування чи захворювання. На думку позивача, отримана ним травма, яка стала підставою для встановлення інвалідності ІІІ групи, була пов`язана з виконанням службових обов`язків, а саме у зв`язку з безпосередньою участю в охороні громадського порядку під час проходження служби. Тому позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 01.04.2024 відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позову заяву (вх. № 31433 від 23.04.2024) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування вказав, що відповідач листом від 28 лютого 2024 року № 393 відмовив позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни (ч. 2 ст. 4 Закону № 3551). При цьому пунктом 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу PCP, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами. Як стверджує відповідач, відповідно до абзацу другого пункту 1 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (зі змінами) до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у а кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством. Водночас, законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, а Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань. Повідомив, що статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції, а згідно із частиною шостою статті 59 цього Закону поліцейські на час служби в поліції перебувають у кадрах поліції. З урахуванням викладеного, на думку відповідач, відсутні підстави для встановлення поліцейським статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону. Водночас відповідач зазначив, що пунктом 11 частини другої статті 7 Закону передбачено, що поліцейські, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення визнаються особами з інвалідністю внаслідок війни. Відповідач вказав, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертною комісією (серія 12 ААГ № 626292) ОСОБА_1 первинно 06.02.2024 встановлено III групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків. Враховуючи подані документи ОСОБА_1 на момент встановлення інвалідності (а саме 06.02.2024 року) він не належав до осіб рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ, тому відсутні підстави для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд дослідив подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 01.04.2015 ОСОБА_1 у період із 01.09.1996 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ в Головному управлінні МВС України у Львівській області; з 07.11.2015 по 28.12.2023 позивач проходив службу в Національній поліції України.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 28.12.2023 № 588 о/с майора поліції ОСОБА_1 , начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Золочівського районного відділу поліції ГУНП, з 28 грудня 2023 року звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 2 частини 1 статті 77 за станом здоров`я (через хворобу), виплативши грошову компенсацію за невикористані під час проходження служби дні щорічних оплачуваних відпусток, у кількості 142 дні (за 2017 рік - 15 днів додаткової відпустки, за 2019 рік - 27 днів основної відпустки, за 2020 рік - 15 днів додаткової відпустки, за 2021 рік - 15 днів основної відпустки та 15 днів додаткової відпустки, за 2022 рік - 20 днів основної відпустки та 15 днів додаткової відпустки, за фактично відпрацьований час у 2023 році - 07 днів основної відпустки та 13 днів додаткової відпустки).

Як слідує з висновку по факту отримання тілесних ушкоджень інспектором з адміністративної практики Буського взводу ОБ ДПС ДАІ УМВСУ у Львівській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 , затвердженого Начальником УДАІ УМВСУ у Львівській області полковником міліції С.М. Марусичем 31.10.2003, службову перевірку по факту отримання тілесних ушкоджень інспектором з адміністративної практики Буського взводу ОБ ДПС ДАІ УМВСУ у Львівській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 припинено; закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку легкого ступеня, масивні гематоми голови, забій м`яких тканин обличчя, забій лівого колінного суглобу, помірне викривлення носової перегородки вліво без зміщення слід вважати отриманими старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 , інспектором з адміністративної практики Буського РВ УМВСУ у Львівській області, при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку.

За результатами розслідування нещасного випадку, який стався 15.10.2003 біля 01:40 год, складено акт від 14.01.2019 форми Н-5* розслідування нещасного випадку, за висновками якого нещасний випадок трапився з ОСОБА_1 в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

На підставі вищевказаного акта складено акт № 106 від 15.01.2019 форми Н-1* про нещасний випадок, за висновками якого нещасний випадок, який мав місце 15.10.2003 о 01:40, трапився з позивачем в період проходження ним служби, при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 723 від 22.12.2023, виданого Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» позивачу встановлено такий діагноз та винесено постанову медичної (військов-лікарської) комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва): Двобічний деформуючий коксартроз ІІ ст. Асептичний некроз головок обох стегнових кісток. Вертеброгенна цервікотораколюмбоішалгія зі стійким больовим корінцевим синдромом на ґрунті поширеного остеохондрозу шийного, грудного та поперекового відділів хребта, ускладненого протрузіями МХД С4-С5, С5-С6, килами МХД С3-С4, С6-С7, L1-L2, L3-S1 хребців, деформуючого спондильозу грудного відділу хребта ІІ ст. з помірним порушенням функції хребта та ходи. Гіпертонічна хвороба 11 ст. 2 ступінь, ризик помірний, кризовий перебіг. Гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей. Кератоконус ІІ ст. Стан після кросс-лінкінгу (15.07.2023), периферична вітреоретинальна дегенерація сітківки правого ока, стан після ППЛК сітківки (13.05.2015).

Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Наслідки ЗЧМТ (15.10.2003), забою головного мозку легкого ступеню, масивних гематом голови, забою м`яких тканин обличчя у вигляді енцефалопатії 11 ст. з цефалічним, вестибулоатактичним синдромами, ознаками внутрішньочерепної гіпертензії, мікровогнищевою симптоматикою, помірним порушенням ліквородинаміки та астенічним синдромом; викривлення нової перегородки вправо, без порушення носового дихання.

Травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 027689 від 06.02.2024, виданої Львівським обласним центром медиком-соціальної експертизи Комунального закладу Львівської обласної ради Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації, встановлено ступінь втрати професійної працездатності у ОСОБА_1 45 % (сорок п`ять).

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 626292 від 06.02.2024 ОСОБА_1 на підставі акта огляду МСЕК № 243 встановлено третю групу інвалідності до 01.02.2025 - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

ОСОБА_1 звернувся до керівника УСЗН Золочівської РДА із заявою від 14.02.2024 в якій просив встановити йому статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, в порядку ст. 7 ч. 2 п. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». До заяви додав копії: паспорта, ідентифікаційного номера, довідки МСЕК, свідоцтва про хворобу, акта про нещасний випадок, акта розслідування нещасного випадку, наказу про звільнення, фотокопію посвідчення ветерана Національної поліції України.

Листом від 28.02.2024 № 393 Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області повідомило позивача про те, що з наданих ним свідоцтва про хворобу № 723 від 22.12.2023 та довідки МСЕК № 626292 серія 12 ААГ зазначено, що «Травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків». Відповідач у цьому листі вказав, що вищевказане формулювання не дає права на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Повідомив, що згідно з пунктом 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. Суб`єктом пункту 2 частини другої статті 7 вищезазначеного Закону України є особи начальницького і рядового складу органів: Міністерства внутрішніх справ Союзу РСР; Комітету державної безпеки Союзу РСР; Міністерства внутрішніх справ України; Служби безпеки України; Служби зовнішньої розвідки України; інших військових формувань. Повідомлено, що відповідно до абзацу другого пункту 1 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114 (зі змінами), до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, від рядового міліції (внутрішньої служби) до генерал- лейтенанта міліції (внутрішньої служби). Водночас, законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття - особи рядового і начальницького складу, а Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань. Вказав, що статтею 17 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції, а згідно із частиною шостою статті 59 цього Закону поліцейські на час служби в поліції перебувають у кадрах поліції. При цьому, Національна поліція України не належить до військових формувань. Оскільки в зазначеному переліку осіб, які можуть належати до осіб з інвалідністю внаслідок війни, відсутня категорія «поліцейські» неможливе встановлення поліцейським статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином відповідач дійшов висновку про те, що подані позивачем документи не можуть бути підставою для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни згідно з пунктом 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки не відповідають його вимогам.

Позивач вважає відмову Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни протиправною, тому звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до ч. 1 статті 7 Закону № 3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XIІ встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

З аналізу наведеної норми випливає, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків.

Тобто, для встановлення наявності у позивача права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни за п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII необхідно з`ясувати наявність двох умов: 1) належність позивача до числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, 2) встановлення інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків.

Так, щодо належності позивача до числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що позивач був звільнений з ОВС 06.11.2015, що підтверджується копією трудової книжки, та звільнений з органів поліції з 28.12.2023 копією наказу від 28.12.2023 № 588 о/с.

У свідоцтві про хворобу № 723 від 07.12.2009 вказано, що захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 626292 від 06.02.2024 ОСОБА_1 на підставі акта огляду МСЕК № 243 встановлено третю групу інвалідності до 01.02.2025 - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Тобто, з наведеного слідує, що захворювання, що мало наслідком в подальшому встановлення інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, відбулося під час виконання позивачем службових обов`язків, як особою, яка належала до кола осіб начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України (на момент нещасного випадку, позивач мав спеціальне звання старший лейтенант міліції, що підтверджується, зокрема висновком по факту отримання тілесних ушкоджень інспектором з адміністративної практики Буського взводу ОБ ДПС ДАІ УМВСУ у Львівській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 , затвердженого Начальником УДАІ УМВСУ у Львівській області полковником міліції С.М. Марусичем 31.10.2003), що в свою чергу свідчить про підтвердження наявності однієї з умов, які дають право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Щодо другої умови, яка повинна бути дотримана для набуття позивачем статусу особи з інвалідністю внаслідок війни за п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII- встановлення інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 "Питання медико-соціальної експертизи" (далі Постанова № 1317), медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Згідно з пунктом 12 Постанови № 1317, причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Пунктом 26 Постанови № 1317 передбачено, що особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Вказаним пунктом Постанови № 1317 передбачено, що причинами інвалідності, крім іншого, є: захворювання: - отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

- одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

З наявних в матеріалах справи довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 626292 від 06.02.2024 слідує, що позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 06.02.2024 до 01.02.2025, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, отже при виконанні ним службових обов`язків.

Таким чином, наведеними документами підтверджується факт встановлення позивачу інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання ним службових обов`язків в органах внутрішніх справ.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо належності позивача до числа осіб начальницького і рядового складу Міністерства органів внутрішніх справ України, а також факту встановлення позивачу інвалідності, внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни за п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у встановленні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є необґрунтованою й такою, що порушує його право на одержання вказаного статусу та пов`язаного з ним соціального захисту.

У свою чергу суд зазначає, що дискреційними повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Таким чином, з огляду на зміст позовних вимог суд дійшов висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, які оформлені листом від 28.02.2024 № 393 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.02.2024 про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Таким чином суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх повного задоволення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

У силу приписів ст. 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, які оформлені листом від 28.02.2024 № 393.

3. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.02.2024 про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області (80700 Львівська область м. Золочів вул. Пачовського 7; ).

Суддя Р.П. Качур