Справа № 459/637/24
Суддя: Отчак Н. Я.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 459/637/24
Провадження № 2-а/459/13/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря Савіцької Б.Б.

позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення, мотивуючи його тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 20/02/24/2 від 20 лютого 2024 року його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, зокрема за те що, 20.09.2019 позивачу вручено мобілізаційне розпорядження та бойову повістку, відповідно до врученого мобілізаційного розпорядження він зобов`язаний був упродовж 3 діб з дати оголошення мобілізації, з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого відправлення у команду НОМЕР_2. Однак, ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом 3 діб з дати оголошення мобілізації не прибув та своїми діями порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП він не визнає, вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки, відсутні докази обставин вчинення адміністративного правопорушення. Викладені у постанові обставини не відповідають фактичним обставинам, а протиправної, винної дії чи бездіяльності, вказаної в оскаржуваній постанові, ним не вчинено. Згідно військово-облікового документа № ЧА 2470 він перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 та в якому наявна відмітка про вручення йому 20.09.2019 мобілізаційного припису. Однак, враховуючи положення абз. 12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають неповнолітню дитину (дітей) і чоловіка (дружину), який (яка) проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Так, як він має на утриманні неповнолітнього (малолітнього) сина, дружину, яка на даний час і на час оголошення загальної мобілізації проходила військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, у зв`язку з вказаними обставинами та відповідно до абз. 12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», останній не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Також зазначає, що він жодних дій, щодо порушення військовозобов`язаним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинених в особливий період за які передбачена адміністративна відповідальність згідно з ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, не вчиняв.

Крім того, зазначає, що притягнення його до адміністративної відповідальності відбулося із порушенням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Навіть за умови доведення його винуватості у вчиненні правопорушення, адміністративне стягнення могло бути накладено у межах передбаченого ч.1 ст. 38 КУпАП двомісячного строку з дня його вчинення, тобто до 28.04.2022, оскільки передбачений Законом обов`язок позивача щодо явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 був визначений конкретним строком, а саме упродовж трьох діб з дати оголошення мобілізації, а саме з 24.02.2022, після закінчення яких такий обов`язок припинений. Також вважає, що розгляд адміністративної справи відбувся з порушенням процесуальних його прав, оскільки про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше, як за три доби до дати розгляду справи. Однак постанова була винесена через чотири години після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з наведеним, просить скасувати постанову № 20/02/24/2 року за справою про адміністративне правопорушення від 20 лютого 2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, про накладення на нього, адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення та вирішити питання по судових витратах.

07.03.2024 судом відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 08.04.2024 у залі судових засідань Червоноградського міського суду Львівської області, з викликом сторін, яке в подальшому було відкладено на 13.05.2024.

01.04.2024 представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 подав відзив на позовну заяву у якому просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування зазначив, що 20.09.2019 ІНФОРМАЦІЯ_6 (на сьогоднішній день ІНФОРМАЦІЯ_4 ) було вручено мобілізаційне розпорядження та бойову повістку ОСОБА_1 . Відповідно до мобілізаційного розпорядження відповідач зобов`язаний був упродовж 3-х діб з дати оголошення мобілізації з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого відправлення у команду НОМЕР_2. Однак, ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом 3-х діб з дати оголошення мобілізації не прибув, чим порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. ст.2101 КУпАП. В даному випадку, своїми діями позивач порушив ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно положень якої під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Зазначає, що документально підтверджених поважних причин неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно повістки про виклик громадянин ОСОБА_1 - не надав. Позивач вважає, що ним не вчинено адміністративного правопорушення, оскільки в нього на утриманні перебуває неповнолітній (малолітній) син, а дружина проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому у відповідності до абз. 12 ч.І ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Зазначені позивачем, доводи не обґрунтовують поважності причини невиконання врученого мобілізаційного розпорядження, яке станом на 20 лютого 2024 року не було скасоване повноважним органом чи визнане недійсним судом.

Також зазначив, що строки накладення адміністративного стягнення відповідачем не пропущено.

Оскільки, в даному випадку, неявка на повістку, яку позивач отримав 20.09.2019 року є триваючим правопорушенням, проступком, який пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом, а саме частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідно до якої під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану невиконання обов`язку, в даному випадку, прибуттям до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З матеріалів справи встановлено, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210і КУпАП, відповідачем було виявлено 20 лютого 2024 року, та того ж дня ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Оскільки відповідно до ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, то ІНФОРМАЦІЯ_7 накладення адміністративного стягнення не пропущено.

08.04.2024 судом задоволено клопотання позивача про залучення співвідповідача по справі ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16.04.2024 представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 подала відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Також зазначив, що відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №635 від 15.01.2024, яке надійшло при супровідному листі № 636 від 15.01.2024 на адресу директора Волинської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, він прибув до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою уточнення військово-облікових даних та надалі уповноваженій особі ІНФОРМАЦІЯ_4 надав свої військово - облікові документи. За результатами їх вивчення в цей же день йому видано направлення для проходження військово-лікарської комісії. Факт його прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 та початку проходження ним ВЛК саме 15 лютого 2024 року підтверджується направленням №675 від 15.02.2024 для стаціонарного обстеження в офтальмологію КП «ЧМЛ ЧМР». Таким чином твердження в протоколі №20/02/24/2 від 20 лютого 2024 року та оскаржуваній постанові №20/02/24/2 про те, що 20.02.2024 він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_8 та в цей день уповноважені особи ознайомилися з його військово обліковим документом, а саме тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_1 не відповідає дійсності, позаяк він прибув до РТЦК та СП 15 лютого 2024 року та надавав військово облікові документи для ознайомлення. Так, відповідно до ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак, протокол №20/02/24/2 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП складено лише 20.02.2024, тобто з пропуском строку встановленого ст. 254 КУпАП. Оскільки протокол №20/02/24/2 від 20.02.2024 складено з порушенням встановленого порядку, постанова №20/02/24/2 від 20.02.2024, яка винесена на підставі вказаного протоколу, також є протиправною.

Вважає, що постанова № 20/02/24/2 року за справою про адміністративне правопорушення від 20 лютого 2024, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП із врахуванням наведених підстав підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити повністю, з підстав викладених у відзиву на позовну заяву.

Додатково долучила копію витягу з журналу вручених мобілізаційних розпоряджень, з якого вбачається, що ОСОБА_1 отримав 20.09.2019 мобілізаційне розпорядження під підпис та копію мобілізаційного розпорядження.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити повністю, з підстав викладених у відзиву на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, чи прийнято оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1ст. 9 КАС України).

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Так, за визначенням статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В судовому засіданні встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення №20/02/24/2 від 20 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП - за те, що 20.09.2019 ІНФОРМАЦІЯ_6 (на сьогоднішній день ІНФОРМАЦІЯ_4 ) було вручено мобілізаційне розпорядження та бойову повістку ОСОБА_1 . Відповідно до мобілізаційного розпорядження відповідач зобов`язаний був упродовж 3-х діб з дати оголошення мобілізації з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого відправлення у команду НОМЕР_2. Однак, ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом 3-х діб з дати оголошення мобілізації не прибув, чим порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. ст.210-1 КУпАП. В даному випадку, своїми діями позивач порушив ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно положень якої під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Позивачем не оспорюється факт отримання ним мобілізаційного розпорядження.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжено Указом ще на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022продовжено ще на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022продовжено ще на 90 діб, Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено ще на 90 діб. У подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалася та діє на сьогоднішній день.

Згідно Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 постановлено про проведення загальної мобілізації.

Ч.1 ст.210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 210-1 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог ст. ст.1,3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Правила військового обліку визначені у Додатку №2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487. Зокрема, п.2, ч.1 Додатку №2 вказаних вище Правил закріплено, що призовники і військовозобов`язані повинні, зокрема, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори у строк, установлений територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, які підтверджені відповідними документами (довідками), визнаються:

смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів;

хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем;

здійснення стосовно військовозобов`язаного кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття;

потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю;

складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно з ч. 1ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах є обов`язком військовозобов`язаних осіб.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу було відомо, що він зобов`язаний протягом трьох днів, з дня оголошення мобілізації з`явитись до ТЦК. Однак поважність причин неприбуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 не підтверджені жодними доказами.

Посилання позивача на той факт, що він є заброньованим та за місцем роботи проводилась звірка його облікових даних, не може бути підставою для не прибуття до ТЦК.

Також та обставина, що дружина ОСОБА_2 , з 19.03.2016 проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому у відповідності до абз. 12 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації не обґрунтовує поважності причини невиконання врученого позивачу мобілізаційного розпорядження, яке станом на 20 лютого 2024 року не було скасоване повноважним органом чи визнане недійсним судом.

Відтак судом встановлено, що на момент події інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, що підпадає під поняття «особливого періоду» в розумінні ст.1 Закону України «Про оборону України» та ч. 2 ст.210-1КУпАП, під час якого посадовими особами відповідача на виконання покладених на них обов`язків здійснювались заходи з мобілізації.

З огляду на вищевказане та зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП.

Щодо тверджень позивача, що протокол складено з порушенням вимог ст. 254 КУпАП, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП. Тобто, з огляду на положення КУпАП протокол є актом, який повинен містити інформацію про конкретне діяння, яке ставлять у вину особі, виходячи з правової природи поняття адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення від 20.02.2024 містить всі необхідні відомості, що передбачені ст. 256 КУпАП, зокрема: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судом встановлено, що протокол № 20/02/24/2 складено 20.02.2024 заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , у присутності позивача - ОСОБА_1 . Позивачу роз`яснено ст. 63 Конституції України його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14 год. 30 хв. 20 лютого 2024 року у каб. №6 ІНФОРМАЦІЯ_4 ». ОСОБА_1 від підпису відмовився у присутності понятих: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Суд не приймає до уваги твердження позивача про порушення суб`єктом владних повноважень строків складання протоколу, передбачених ст.. 254 ККпАП, оскільки ним не спростовано надані відповідачем відомості, за якими часом виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення слід вважати 20.02.2024, що підтверджується відміткою на тимчасовому посвідченні ОСОБА_1 , а відтак в сукупності з іншими матеріалами справи відповідачами доведено правомірність своїх дій.

Також твердження позивача відносно того, що датою виявлення адміністративного правопорушення є 15.02.2024, суд вважає помилковим, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 до виявлення ОСОБА_1 20.02.2024 не було відомо про наявність/відсутність поважних причини його неприбуття до відповідного збірного пункту. Лише після встановлення факту відсутності таких поважних причин було виявлено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

А також, саме по собі складання протоколу, яке на думку позивача було з порушенням строків, передбачених ст. 254 КУпАП, при наявності інших доказів у справі не свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 та не може бути єдиною підставою для визнання такої постанови протиправною.

Щодо тверджень позивача, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 278 КпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Матеріали справи свідчать, що під час складання протоколу від 20.02.2024 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, а також повідомлено про дату, час та місце розгляду справи 20.02.2024. При цьому, Позивач не подавав заяви чи клопотання, зокрема, про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим її розгляд 20.02.2024 здійснювався Відповідачем правомірно.

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, тобто, на думку позивача, строки накладення адміністративного стягнення відповідачем пропущено.

Однак, слід зазначити, що в даному випадку, неявка на повістку, яку позивач отримав 20.09.2019 є триваючим правопорушенням, проступком, який пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом, а саме частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідно до якої під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану невиконання обов`язку, в даному випадку, прибуттям до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, адміністративне стягнення застосовано відповідачем у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено. При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в позовній заяві аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відтак, позов до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 13 травня 2024 р.

Суддя: Н. Я. Отчак