Справа № 400/14324/23
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 р. № 400/14324/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень від 22.06.2023 № 19, від 12.10.2023 № 19 та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі-відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач-3), в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22.06.2023 № 19, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.10.2023 № 19, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 до 20.02.1995 та повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 15.06.2023 та 06.10.2023 про призначення пенсії за віком з 12.06.2023 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі протиправно не зарахували позивачу період роботи в російській федерації з 01.01.1992 до 20.02.1995, у зв`язку з чим дійшли висновку про недостатність у позивача страхового стажу та про відмову в призначенні пенсії.

У відзивах на позовну заяву відповідачі проти позовних вимог заперечують та просять відмовити в позові, зазначаючи, що період роботи в російській федерації з 01.01.1992 до 20.02.1995 не може бути зарахований до стажу позивача, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Відповіді на відзиви до суду не надходили.

У зв`язку з тим, що від учасників справи не надходило заяв про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

15.06.2023 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву позивача за принципом екстериторіальності розглянув відповідач-1.

Рішенням від 22.06.2023 № 19 відповідач-1 відмовив позивачу в призначенні позивачу пенсії за віком на підставі відсутності необхідного страхового стажу.

Відсутність страхового стажу мотивована, серед іншого, незарахуванням до стажу позивача періоду роботи з 15.04.1986 до 20.02.1995 (який включає спірний період з 01.01.1992 до 20.02.1995). У рішенні зазначено: «-період роботи з 15.04.1986 по 20.02.1995, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 , виправлено дату народження, заявника. Крім того, неможливо врахувати період роботи з (15.04.1986 по 31.12.1991, згідно архівної довідки №НДА від 15.02.2022, оскільки в довідці не проставлено апостиль компетентним органом російської федерації. З 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992».

Зміст позовної заяви і її прохальна частина свідчать про те, що позивач не погодився з рішенням відповідача-1 від 22.06.2023 № 19 лише з мотивів незарахування відповідачем-1 до страхового стажу позивача періоду роботи на території російської федерації з 01.01.1992 до 20.02.1995. Матеріали позовної заяви свідчать, що з рештою аргументів цього рішення позивач погодився, оскільки доповнив пакет документів для призначення пенсії і звернувся за пенсією вдруге.

Зокрема, 06.10.2023 позивач повторно звернувся до органів Пенсійного фонду за призначенням пенсії, доповнивши пакет документів проставленим апостилем органу російської федерації від 24.07.2023.

Заяву позивача за принципом екстериторіальності розглянув відповідач-2.

Рішенням від 12.10.2023 № 19 відповідач-2 відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

Недостатність страхового стажу мотивована в рішенні незарахуванням до страхового стажу позивача періоду роботи в російській федерації з 01.01.1992 до 20.02.1995, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а з 19.06.2023 Україна припинила участь у зазначеній Угоді. У рішенні зазначено, що період роботи було зараховано частково з 15.04.1986 до 31.12.1991.

Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за недостатністю страхового стажу, яка зумовлена незарахуванням до нього періоду роботи позивача на території російської федерації в період з 01.01.1992 до 20.02.1995.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Стаття 24 Закону № 1058-IV передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 2.11. Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону та, зокрема, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами пункту 22 Порядку № 637, стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього срср і держав, з якими колишнім срср було укладено угоди про соціальне забезпечення, до укладення відповідних двосторонніх угод).

Відповідно до части четвертої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода), пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць СНД і членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, та складається в тому числі з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно із статтею 6 Угоди, для встановлення права на пенсію громадянам держав учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-яких з цих держав, а також на території колишнього срср за час до набрання чинності Угодою. Розмір пенсії за Угодою обчислюють із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. Зарахування до страхового стажу періодів роботи з 1 січня 2004 року на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність.

11.06.2022 російська федерація вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 в односторонньому порядку.

З 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

У зв`язку з цим, пенсії громадянам, які проживали / працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом № 1058-IV.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві.

Позивач посилається на частину першу статті 25 Закону України від 29.06.2004 № 1906-IV «Про міжнародні договори України» (далі - Закон № 1906-IV), відповідно до якої припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Суд вказує, що під час дії Угоди у позивача не виникло права на пенсію. Звернення за пенсією відбулося вже після припинення дії Угоди, тому її норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Передбачена частиною перша статті 25 Закону № 1906-IV норма про те, що припинення дії міжнародного договору не впливає на права, зобов`язання чи правове становище, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії, означає, що не підлягає перегляду в бік зменшення страховий стаж осіб, яким уже призначено пенсію станом на дату припинення дії Угоди.

Разом з тим, станом на дату прийняття відповідачами спірних рішень Угода припинила дію.

Позивач вказує, що, працюючи в російській федерації, мав легітимні щодо його пенсійного забезпечення (призначення пенсії в майбутньому).

Суд вказує, що незарахування зазначених періодів до страхового стажу має місце не з вини органів Пенсійного фонду України, а через дії російської федерації, зокрема початок нею військової агресії проти України, що спричинило вихід України з Угоди, і, власне, вихід самої російської федерації з Угоди.

За такого суд дійшов переконання про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача його періоду роботи на території російської федерації з 01.01.1992 до 20.02.1995 та правомірність оскаржуваних рішень відповідача-1 і відповідача-2 в частині відмови в призначенні позивачу пенсії з підстави недостатності страхового стажу, зумовленої незарахуванням до страхового стажу позивача періоду роботи на території російської федерації з 01.01.1992 до 20.02.1995.

Отже, у задоволенні позовної заяви належить відмовити.

Судові витрати у справі становить судовий збір, сплачений позивачем за звернення до адміністративного суду з позовною заявою в сумі 1 073,60 грн, який, у зв`язку з відмовою в позові, не належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, 7,м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код - 21084076), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3. м. Чернівці, 58002, ідентифікаційний код - 40329345), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код - 13844159) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна