Справа № 420/9895/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9895/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту військово-морських сил Національного університету «Одеська морська академія», військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

03.05.2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Інституту військово-морських сил Національного університету «Одеська морська академія», військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо виплати позивачу грошової надбавки за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 5% в період з 19 вересня 2018 року по 11 квітня 2019 року визнати протиправними;

- зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» розрахувати та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) грошове забезпечення позивачу за період з 19 вересня 2018 року по 11 квітня 2019 року, виплат, проведених у цей період, виходячи з розміру надбавки за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15% від посадового окладу;

- зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», виготовити та направити оновлену довідку про розміри додаткових видів забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 для перерахунку розміру його пенсії;

- дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачу грошової надбавки за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 5% в період з 11 квітня по 07 вересня 2019 року визнати протиправними;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розрахувати та виплатити (3 урахуванням раніше виплачених сум) грошове забезпечення позивачу за період з 11 квітня по 07 вересня 2019 року, виплат, проведених у цей період та належних по звільненню, виходячи з розміру надбавки за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15% від посадового окладу;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити оновлений грошовий атестат та довідку про розміри додаткових видів забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 для перерахунку розміру його пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 2014 по 2019 роки він проходив військову службу в Науково-дослідному центрі Збройних Сил України "Державний океанаріум", який згодом відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 490-р "Про реорганізацію науково-дослідного центру Збройних Сил України "Державний океанаріум" та наказу Міністерства оборони України від 19 вересня 2018 року № 479 "Про заходи щодо реорганізації науково-дослідного центру Збройних Сил України "Державний океанаріум" було реорганізовано шляхом приєднання його до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія". З 2012 року позивач має науковий ступінь кандидата наук (додаток 4).

У позові вказано, що науково-дослідний центр Збройних Сил України "Державний океанаріум" був науковою установою та керувався нормативною базою, яка поширюється на наукові установи. Виплата за науковий ступінь для наукових установ ЗС України регламентована Постановою КМУ №704 та нак МОУ №260 і встановлювалася на рівні 5% від посадового окладу. Відповідно до вищезазначеного Розпорядження та наказу Міністра оборони України з 19.09.2018 року Науково-дослідний центр Збройних Сил України "Державний океанаріум" було реорганізовано шляхом приєднання, він перестав бути науковою установою і став частиною закладу вищої освіти Національного університету "Одеська морська академія".

Як стверджує позивач, нормативна база стосовно доплати за науковий ступінь та вчене звання в закладах вищої освіти відрізняється від нормативної бази з цього питання для наукових установ. Тому, на думку позивача, з 19.09.2018 року і до виключення позивача з Лав Збройних Сил України на нього поширювалася дія статті 59 Закону України "Про вищу освіту".

Позивач зазначає, що Національний університет "Одеська морська академія" є закладом вищої освіти, а пунктом 8 Розділу XV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що науковий ступінь кандидата наук після набрання чинності цим Законом прирівнюється до наукового ступеня доктора філософії, а вчене звання старшого наукового співробітника - до вченого звання старшого дослідника. На думку позивача, з 19 вересня 2018 року і до дати його виключення зі списків особового складу Інституту військово-морських сил Національного університету «Одеська морська академія» (11.04.2019) повинен був обраховувати розмір його грошового забезпечення, виходячи з 15% - 1 надбавки від посадового окладу за наукову ступінь.

З 11.04.2019 року позивач був зарахований y розпорядження Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України. Розмір грошового забезпечення при цьому був збереженим з попереднього місця служби. В цей час він був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.09.2019 року № 176 він був виключений зі списків особового складу. Останнім днем проходження служби є 07.09.2019 року. Відповідачем 1 на його ім`я була виписана довідка про додаткові види грошового забезпечення за період з березня 2018 по червень 2018 року. Як видно зі стовпчика 11, в спірний період розмір надбавки за науковий ступінь не змінився. Відповідачем 2 було виписано грошовий атестат станом на день виключення зі списків особового складу (додаток 7) та довідку про додаткові види грошового забезпечення з червня по серпень 2019 року. На підставі грошового атестату та цих довідок ІНФОРМАЦІЯ_2 було визначено розмір пенсії позивача. Як видно з цих документів, в спірний період, Відповідач 1, а згодом і Відповідач 2, вчинив протиправні дії щодо невірного визначення розміру надбавки за науковий ступінь, чим порушив право позивача на: - належне грошове забезпечення в спірний період; - виплат, належних при звільненні (одноразову грошову допомогу); - належний рівень пенсійного забезпечення.

Отже, вказано у позові, позивач оскаржує протиправні дії відповідачів щодо виплати йому надбавки за науковий ступінь в заниженому розмірі, в період з 19.09.2018 року по 07.09.2019 року включно, а також виплат, проведених у цей період та належних по звільненню, а також правильністю тих документів, які були оформлені ними при звільненні.

Ухвалою суду від 08.05.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі.

21.06.2023 року (вх.№ЕС/6346/23) від представника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач з вимогами, викладеними в позовній заяві позивачем, Інститут не погоджується в повному обсязі.

У відзиві вказано, що Інститут є військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти - Національного університету Одеська морська академія та має статус юридичної особи. Спільним наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства оборони України № 1455/652 від 01.12.2016 затверджено Положення про Інститут ВійськовоМорських Сил Національного університету Одеська морська академія (зі змінами). Зазначеним положенням визначено, що Інститут безпосередньо підпорядковується командувачу ВМС ЗС України, а з питань організації освітньої діяльності ректору Університету. Безпосереднє управління діяльністю Інституту здійснює начальник Інституту. Начальник Інституту у своїй діяльності виконує обов`язки і користується правами відповідного начальника, що визначені Статутами Збройних Сил України, Статутом Університету та цим Положенням. Начальник Інституту у межах своїх повноважень видає накази, обов`язкові для виконання особовим складом Інституту і працівниками які беруть участь у підготовці військових фахівців. Позивач, полковник ОСОБА_1 , до 01.02.2019 проходив військову службу в науковому центрі науковій установі, абсолютно окремій юридичній установі, а не в Національному університету Одеська морська академія, а з 01.02.2019 по 03.06.2019 у науковому підрозділі Інституту

З покликанням на положення підпункту 2 пункту 6 Постанови № 704 Кабінетом Міністрів України, пункту 1 розділу XV Порядку № 260, у відзиві вказано, що виплата військовослужбовцям надбавки за науковий ступінь та її розмір встановлений чинним спеціальним законодавством.

Крім того, у відзиві вказано, що командування Інституту дійшло висновку про наявність підстав залишення позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

30.06.2023 року (вх.№ЕС/6708/23) від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

26.10.2023 року (вх.№ЕС/13074/23) від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

Позивач проходив військову службу в науково-дослідному центрі Збройних сил України «Державний океанаріум» га посаді начальника науково-дослідного центру.

Згідно з Дипломом кандидата наук від 26.09.2012 серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є кандидатом психологічних наук.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 року №490-р «Про реорганізацію науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» визначено: Погодитися з пропозицією Міністерства оборони щодо реорганізації науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» шляхом його приєднання до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (м. Одеса).

Наказом Міністерства оборони України від 19.09.2018 року №479 «Про заходи щодо реорганізації науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум», на виконання Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 року №490-р наказано реорганізувати науково-дослідний центр Збройних Сил України «Державний океанаріум» шляхом його приєднання до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».

Пунктом 3 цього наказу визначено: «Вважати, що Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» є правонаступником майнових прав та обов`язків науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум».

Як зазначено у відзиві, наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 11.04.2019 № 180 позивача, колишнього начальника науково-дослідного центру Збройних Сил України Державний океанаріум звільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України.

У відзиві також вказано, що на підставі наказу Міністра оборони України позивача наказом начальника Інституту від 03.06.2019 № 115 виключено зі списків особового складу Інституту та направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 (знаходилась на фінансовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_1 ).

З постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року по справі № 420/4834/23, яка набрала законної сили, судом встановлено, що згідно Витягу з наказу №115 від 03.06.2019 року, полковника ОСОБА_1 , начальника науково-дослідного центру Збройних Сил України Державний океанаріум, який наказом від 11.04.2019 року №180 увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України відповідно до підпункту 7 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, вважати таким, що 31 травня 2019 року справи та посаду начальника науково-дослідного центру Збройних Сил України Державний океанаріум здав і направити для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 .

Даним наказом наказано 03 червня 2019 року виключити позивача зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія та всіх видів забезпечення.

Тобто, позивач проходив військову службу в вищому військовому навчальному закладі саме до 03 червня 2019 року.

Згідно Витягу з наказу військової частини НОМЕР_2 від 09.09.2019 року №176 полковника ОСОБА_1 , колишнього начальника науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», який перебуває у розпорядженні начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, звільненого наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14 червня 2019 року №271 з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з правом носіння військової форми одягу, вважати таким, що 07 вересня 2019 року вибув для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 07 вересня 2019 року виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , зняти з усіх видів забезпечення.

Як стверджує позивач, у спірний період йому виплачувалась надбавка за науковий ступінь у розмірі 5% від посадового окладу.

Крім того, у відзиві вказано, що позивачу під час проходження військової служби в науковому центрі та Інституті за період з 19.09.2018 по 03.06.2019 виплачувалась надбавка за науковий ступінь кандидата психологічних наук у розмірі 5% посадового окладу

Вважаючи протиправними дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо виплати позивачу грошової надбавки за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 5% в період з 19 вересня 2018 року по 11 квітня 2019 року та протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачу грошової надбавки за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 5% в період з 11 квітня по 07 вересня 2019 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану справу, суд зазначає.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

У рішенні від 06.04.2022 № 1-р(II)/2022 Конституційним Судом України констатовано, що конституційні принципи закріпленні у статті 17 Конституції України є осердям конституційного ладу України, від захисту яких залежить його втілення загалом, зокрема й гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і громадянина (друге речення пункту 5 мотивувальної частини), а також наголошено на головній ролі Збройних Сил України та інших військових формувань в обороні України, які своєю мужньою боротьбою забезпечують ефективний захист Української держави та Українського народу від агресії Російської Федерації проти України, розпочатої 20.02.2014, яка набула повномасштабного характеру з 24.02.2022 (абзац перший підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини).

За змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України [абзаци другий, третій пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 № 12-р/2018, абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25.04.2019 № 1-р(II)/2019].

Частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою цієї ж норми визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 01.07.2014 № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VII), законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України «Про освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

У відповідності до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 1556-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) - заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 1556-VII державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до:

1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти;

2) діяльності та повноважень вченої ради;

3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення;

4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;

5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників;

6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;

7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;

8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти.

Акти, передбачені у пунктах 6 і 7 цієї частини, затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що законодавством передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти зі специфічними умовами навчання).

Особливістю їх правового статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, до яких не відноситься визначення матеріального забезпечення науково-педагогічних працівників. Водночас основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є Закон України «Про вищу освіту».

Згідно з частиною другою статті 59 Закону № 1556-VII науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцента і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професора - 33 відсотки посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір доплат за рахунок власних надходжень.

Підпунктом 8 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1556-VII визначено, що після набрання чинності цим Законом науковий ступінь кандидата наук прирівнюється до наукового ступеня доктора філософії, а вчене звання старшого наукового співробітника - до вченого звання старшого дослідника.

Вказаними нормами чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання незалежно від того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи звичайним закладом вищої освіти.

Обґрунтовуючи правомірність встановлення позивачу доплати за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 5%, відповідач посилається на те, що грошове забезпечення позивача як військовослужбовця визначається відповідно до норм постанови № 704.

Відповідно до підпунктів 2 та 3 пункту 6 постанови № 704 доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу та доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які займають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю і мають вчене звання доцента (старшого наукового співробітника), в розмірі 5 відсотків, професора - 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням.

У той же час, до спірних правовідносин за участю позивача, як до науково-педагогічного працівника вищого навчального закладу зі специфічними умовами навчання, мають застосовуватися приписи Закону України «Про вищу освіту», якими, зокрема частиною другою статті 59, установлено доплати за науковий ступінь (кандидат наук) - не менше 15 відсотків посадового окладу.

Отже, по відношенню до науково-педагогічних працівників, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах зі специфічними умовами навчання саме Закон України «Про вищу освіту» є спеціальним та має застосовуватися при конкуренції правових норм, чим спростовуються висновки суду першої інстанції у цій частині.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що правила визначення доплати за науковий ступінь, установлені підпунктом 2 пункту 6 постанови № 704, поширюються на всіх військовослужбовців, які мають такі наукові ступені та вчені звання, у той же час для тих військовослужбовців, які проходять службу у вищих військових навчальних закладах, така доплата має встановлюватися з урахуванням мінімальних гарантій, що передбачені статтею 59 Закону № 1556-VII.

Понад це, установлення науково-педагогічним працівникам у залежності від виду навчального закладу різних розмірів доплат за науковий ступінь розглядається судом як дискримінаційне ставлення до окремої категорії осіб, які, маючи відповідні наукові ступені та звання та працюючи в закладах освіти зі специфічними умовами навчання, сфера діяльності яких урегульована Законом № 1556-VII, отримують доплати в менших розмірах, ніж працівники освіти, які працюють у вищих навчальних закладах освіти.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання у спірних правовідносинах необхідно застосовувати норму частини другої статті 59 Закону № 1556-VII, а не положення підзаконного акта - постанови № 704.

Отже, при визначенні доплати за науковий ступінь та вчене звання позивачу необхідно застосовувати доплату за науковий ступінь (кандидат наук) у розмірі 15 % посадового окладу відповідно до частини другої статті 59 Закону № 1556-VII.

При цьому суд враховує висновки, викладені зокрема у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року (справа № 380/24050/21), які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В той же час, позивач проходив військову службу в вищому військовому навчальному закладі саме до 03 червня 2019 року, тобто саме у період з 19 вересня 2018 року по 11 квітня 2019 року позивач вважався особою, яка проходила службу у вищому військовому навчальному закладі.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо виплати позивачу грошової надбавки за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 5% в період з 19 вересня 2018 року саме по 03 червня 2019 року є обґрунтованими та належать до задоволення.

В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення вимог до військової частини НОМЕР_1 , оскільки судом не встановлено, що службо позивача у військовій частині НОМЕР_2 була службою у вищому військовому навчальному закладі.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання виготовити та направити оновлений грошові атестати та довідки про розміри додаткових видів забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії до ІНФОРМАЦІЯ_1 для перерахунку розміру пенсії позивача, суд зазначає.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки, на час розгляду справи таких не існує.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Враховуючи те, що судовому захисту підлягає тільки порушене на момент звернення до суду право позивача, яке в даній справі відновлюється шляхом зобов`язання відповідача вичинити певні дії, перерахунок пенсії не є предметом позову, а на теперішній час надбавка за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15 % від посадового окладу не нарахована та не виплачена, суд вважає, що вказані позовні вимоги є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

З аналогічних підстав суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні вимог позивача про проведення перерахунку виплат період з 19 вересня 2018 року по 03 червня 2019 року з підстав наявного у позивача права на надбавку за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15%.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправними дій Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо виплати ОСОБА_1 грошової надбавки за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 5% в період з 19 вересня 2018 року по 03 червня 2019 року;

- зобов`язання Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавки за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15% в період з 19 вересня 2018 року по 03 червня 2019 року.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інституту військово-морських сил Національного університету «Одеська морська академія», військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо виплати ОСОБА_1 грошової надбавки за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 5% в період з 19 вересня 2018 року по 03 червня 2019 року.

Зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавки за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15% в період з 19 вересня 2018 року по 03 червня 2019 року.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідачі:

Інститут військово-морських сил Національного університету «Одеська морська академія» (вул. Дідріхсона, 8, м.Одеса, 65029, ).

Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя С.М. Корой