Справа № 240/26183/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у встановлені судового контролю

15 травня 2024 року м. Житомир справа № 240/26183/22

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту ім. С.П.Корольова про встановлення судового контролю,

установив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася у суд з позовом до Житомирського військового інституту ім. С.П.Корольова (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльність, яка полягала у проведенні нарахування та виплати грошового забезпечення, обчисленого із використанням такої розрахункової величини, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений станом на 01 січня 2018 року для визначення розмірів його складових за період з 01 січня 2020 року по 23 вересня 2022 року, зобов`язання провести перерахунок грошового забезпечення, обчисленого із використанням такої розрахункової величини, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений станом на 01 січня календарного року за період з 01 січня 2020 року по 23 вересня 2022 року, а також одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням із урахуванням перерахованого розміру грошового забезпечення та виплатити недоотримані суми.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду 17 січня 2023 року зобов`язано Житомирський військовий інститут ім. С.П.Корольова здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 23 вересня 2022 року розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі одноразової грошової допомоги у разі звільнення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року №294IХ станом на 01 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року №1082IХ станом на 01 січня 2021 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року №1928IХ станом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

До суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням Житомирським військовим інститутом ім. С.П. Корольова рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року.

На обґрунтування заяви указує, що відповідач не виконує судове рішення та не здійснює перерахунок її грошового забезпечення. На підтвердження указаного долучає постанову про відкриття виконавчого провадження та вимоги щодо необхідності виконання боржником рішення суду та в подальшому накладення на нього штрафу за невиконання ним без поважних причин рішення

Ухвалою суду від 23 квітня 2024 року прийнято та призначено заяву ОСОБА_1 до розгляду в порядку письмового провадження, а також надано відповідачу можливість подання заперечень на заяву про встановлення судового контролю.

З 06 по 10 травня головуючий суддя Окис Т.О. перебувала у відпустці.

15 травня 2024 року відповідач подав до суду заяву, в якій зазначає, що рішення суду по справі №240/26183/22 виконано, на підтвердження чого надає довідку-розрахунок та платіжну інструкцію.

При вирішенні заяви про встановлення судового контролю суд виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частинами 2 та 3 цієї правової норми за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина до Державного бюджету України.

Кодекс адміністративного судочинства України спрямовує правосуддя в адміністративних справах саме на забезпечення реалізації права особи на ефективний судовий захист, створюючи судам всі необхідні механізми для гарантування цього.

Суд уважає за доцільне звернути увагу на положення пунктів 53 55 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень", які передбачають, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), означає те, що судове рішення повинно бути таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу; Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту; рішення повинно бути сформульоване таким чином, щоб його можна було втілити в життя; нечітке рішення, яке можна тлумачити по-різному, підриває ефективність та надійність судового процесу.

Відтак, з метою виконання завдання адміністративного судочинства, передбаченого частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо ефективного поновлення прав та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, саме на суд покладено обов`язок ухвалення рішення, яке відновить права такої особи у сфері публічно-правових відносин від порушень.

Відповідно до частини 1 статті 2 та частини 4 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, частина 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30 січня 2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд зазначає, що інститут судового контролю за виконанням судового рішення спрямований на забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами частин 1 та 2 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною 4 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Суд зазначає, що з долучених до матеріалів справи письмових доказів, зокрема довідки-розрахунку №115 від 01 травня 2024 року, ОСОБА_1 за рішенням суду нараховано до виплати 326780 гривень 45 копійок та платіжної інструкції №661 від 01 травня 2024 року, ОСОБА_1 проведена виплата 326780 гривень 45 копійок.

Отже, відповідач надав докази, які підтверджують факт виконання ним рішення у справі, а саме проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, а відповідно і виконання рішення суду від 17 січня 2023 року в межах покладених на нього зобов`язань.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що заява позивача про встановлення судового контролю задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 248, 294, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис