Справа № 160/12022/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 травня 2024 р.Справа № 160/12022/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ільков В.В., розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Акціонерне товариство "Дніпрометробуд" про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

09.05.2024р. через систему "Електронний суд" Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулись з адміністративним позовом до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Акціонерне товариство "Дніпрометробуд" та просять:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Григорішена Богдана Сергійовича в частині невжиття заходів примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2015 у справі № 904/9690/15;

- зобов`язати державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Григорішена Богдана Сергійовича:

здійснити запит щодо наявності у АТ «Дніпрометробуд» () банківських рахунків та винести постанову про арешт коштів, якою накласти арешти на кошти Боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових;

не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту надіслати платіжні вимоги на примусове списання коштів у всі банківські установи в яких відкриті Боржником рахунки;

одержати інформацію про майно (майнові права) АТ «Дніпрометробуд» () з установ, підприємств, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, тощо, зокрема, але не виключно: з Державної фіскальної служби України, Держгеокадастру України, Держпродспоживслужби України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України, Державної служби України з безпеки на транспорті, Міністерства економічного розвитку і торгівлі;

провести перевірку майнового стану АТ «Дніпрометробуд» () і у разі виявлення майна, що належить Боржнику, описати, накласти арешт, вилучити та в подальшому реалізувати останнє;

оголосити в розшук транспортні засоби, судна, тощо, що належить на праві власності АТ «Дніпрометробуд» (); - одержати інформацію про дебіторську заборгованість АТ «Дніпрометробуд» () шляхом звернення до останнього та органів доходів і зборів;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 56, ) на користь АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» (49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, 22, ) понесені судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.

Вивчивши матеріали адміністративного позову, проаналізувавши зміст позовних вимог, норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що зазначену вище позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, виходячи з такого.

Згідно зі ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 339 ГПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч.1 ст.340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Також, у відповідності до ч.1 ст.74 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивач оскаржує дії/бездіяльність відповідача щодо невжиття останнім заходів примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2015 року у справі № 904/9690/15, а також просить зобов`язати відповідача здійснити певні дії, в межах виконавчого провадження ВП№71245145 в ході виконання судового наказу №904/9690/15 від 07.12.2015 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОМЕТРОБУД" (49000, м.Дніпропетровськ, вул. Шмідта, 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (49107, м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, 22, ) борг за активну електроенергію у розмірі 1 868 908,22 грн. (один мільйон вісімсот шістдесят вісім тисяч дев`ятсот вісім грн. 22коп.), борг за реактивну електроенергію у розмірі 94 420,11 грн. (дев"яносто чотири тисячі чотириста двадцять грн. 11коп.), пеню у розмірі 231 378,03 грн. (двісті тридцять одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 03коп.), 3% річних у розмірі 62 386,75 грн. (шістдесят дві тисячі триста вісімдесят шість грн. 75коп.), інфляційні у розмірі 810 042,57 грн. (вісімсот десять тисяч сорок дві грн. 57коп.) та 46 007,04грн. (сорок шість тисяч сім грн. 04коп.) судового збору, який виданий Господарським судом Дніпропетровської області, про що свідчить зміст позовної заяви.

Виходячи з того, що позивач є учасником справи №904/9690/15, з якого також стягнуто суму заборгованості, що підтверджується змістом проаналізованого судом рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2015 року, у наведеній справі, яке набрало законної сили, а, відповідно, і є стороною у виконавчому провадженні (за змістом наведеного рішення суду) з примусового виконання судового наказу №904/9690/15 від 07.12.2015р., який виданий Господарським судом Дніпропетровської області у господарській справі, та ним оскаржуються рішення дії/бездіяльність державного виконавця винесені у рамках примусового виконання рішення суду у господарській справі, з огляду на положення ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 339-345 ГПК України, ст.74 Закону України Про виконавче провадження, суд приходить до висновку, що цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки законодавством передбачений інший порядок оскарження учасниками виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання рішень судів у господарських справах.

Таким чином, позивач має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця до Господарського суду Дніпропетровської області у порядку, визначеному ст.ст. 339-345 ГПК України.

Наведена правова позиція відповідає позиції Вищого адміністративного Суду України, яка викладена в ухвалі Вищого адміністративного Суду України від 01.11.2017р. (К/800/29954/17) та постанові Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 21.05.2012р. №5, зокрема, в п.2 вказаної постанови зазначено, що суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України Про виконавче провадження, крім тих, відносно яких законом установлений інший, виключний порядок їх оскарження.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що ця позовна заява не віднесена до юрисдикції адміністративного суду, а тому її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства України.

Також, судом враховується і те, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішення Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016р. у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецидентної практики Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо, позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, слід роз`яснити позивачеві про те, що з відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, позивач може звернутися до Господарського суду Дніпропетровської області, який видавав вищевказаний судовий наказ у порядку та у строки визначені ст.ст. 339-345 ГПК України та у відповідності до вимог ч.1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 170, ст. 287, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Акціонерне товариство "Дніпрометробуд" про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Ільков