Справа № 620/4266/24
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/4266/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом виконуючого обов`язки керівника Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Виконуючий обов`язки керівника Козелецької окружної прокуратури 22.03.2024 звернувся до суду з адміністративним позовом до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (далі селищна рада, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів з відновлення благоустрою селища Козелець;

- зобов`язати відповідача вжити заходи щодо відновлення благоустрою селища Козелець шляхом демонтажу тимчасових споруд, розташованих в межах зони підземного газопроводу низького тиску по вул. Соборності, 32-44, 27-45 в сел. Козелець, Чернігівського району, Чернігівської області.

Свої вимоги мотивує тим, що тимчасові споруди розміщені на підставі рішень виконкому Козелецької селищної ради та укладених правочинів на земельній ділянці у межах охоронної зони підземного газопроводу низького тиску, що є порушенням вимог земельного законодавства та законодавства про трубопровідний транспорт. Разом з тим, всупереч вимог законодавства України селищною радою не здійснено владних управлінських функцій у сфері благоустрою громади, в тому числі не вжито заходів із демонтажу елементів благоустрою. Порушення умов використання земельної ділянки може призвести до настання негативних техногенних наслідків для громади, а також права територіальної громади на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою відповідно до визначеного Земельним кодексом України правового режиму.

Ухвалою судді від 28.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також судом запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву або заяву про визнання позову.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не подав, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 16.03.2021 №144-ДК державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Чернігівської здійснено захід державного контролю.

За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою від 25.03.2021 №144-ДК/145/АП/09/01/-21, згідно якого встановлено, що на місцевості вздовж вулиці Соборності 32-44, 27-45 смт. Козелець Чернігівського району Чернігівської області, у межах охоронної зони підземного газопроводу низького тиску, з порушенням вимог чинного законодавства розміщені тимчасові споруди з вивісками «Ритуальні послуги», «Дитяче взуття», «Канцтовари», «Магазин Лакон», «Чайний ларьок», «Комбикорм семена», «Вікторія овочі, фрукти», «Fast food» (по лівій стороні вулиці) та «Свіжий хліб», «Садиба», «Ремонт взуття», «Сантехсервіс», «Імперія Білизни», «Бебімаркет Дашутка», «Ноутбуки, планшети, телефони, аксесуари» (по правій стороні вулиці) (а.с. 39-42).

Крім того, факт розміщення тимчасових споруд у межах охоронної зони підземного газопроводу по вул. Соборності 32-44, 27-45 смт. Козелець Чернігівського району Чернігівської області, підтверджується листом AT «ЧЕРНІГІВГАЗ» від 22.03.2021 №100 та копіями Робочих аркушів №1 - №2 комплексного приладового обстеження підземних газопроводів (а.с. 34-38).

23.11.2021Виконавчим комітетом Козелецької селищної ради прийнято рішення №398-24/VIII «Про демонтаж тимчасових споруд та малих архітектурних форм на території сел. Козелець», яким зобов`язано власників тимчасових споруд та малих архітектурних форм провести їх демонтаж власними силами та за власні кошти, згідно з доданим Переліком, у якому відображені вищевказані тимчасові споруди (а.с. 53-57).

Відповідно до інформації Козелецької селищної ради, вказаної у листах від 04.03.2021 №03-09/601, від 29.08.2023 №2120/03-09, від 20.09.2023 №2335/03-09, від 05.01.2024 №61/03-09, від 05.01.2024 №57/03-09, від 05.01.2024 №62/03-09, від 10.01.2024 №85/03-09, від 10.01.2024 №83/03-09 від 24.01.2024 №327/03-09, незважаючи на прийняте рішення, власники тимчасових споруд їх не демонтували та продовжують використовувати земельну ділянку, всупереч вимог законодавства. За даними Аналітично-інформаційної системи «Місцеві бюджети рівня міста, райони» до бюджету Козелецької селищної ради кошти за розміщення тимчасових споруд на земельній ділянці комунальної власності в межах смт. Козелець не надходили (за виключенням ФОП ОСОБА_1 , яким сплачено кошти за розміщення тимчасової споруди з вивіскою «Ноутбуки, планшети, телефони, аксесуари» за період з 2019 по 2023 роки в сумі 32696,87 грн.). Інформація щодо наявності паспорта прив`язки по тимчасовим спорудам з вивісками «Fast food», «Свіжий хліб» у Сільраді відсутня. Крім того, власників тимчасових споруд з вивісками «Бебімаркет Дашутка», «Дитяче взуття», «Комбикорм семена», «Сантехсервіс» в результаті обстеження комісією по інвентаризації тимчасових споруд не встановлено (а.с. 30-32, 63, 64-67, 70-72, 75, 79, 99, 106-110, 143-144).

Оскільки Козелецька селищна рада, як орган місцевого самоврядування, який повинен здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою, більше 2 років, знаючи про виявлені факти порушення земельного законодавства, законодавства про трубопровідний транспорт, ефективно не реагує на порушення та потенційну загрозу настання негативних техногенних наслідків, не вжила заходів для усунення вказаних порушень, прокурор звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною першою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

При цьому, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, згідно якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

В позовній заяві прокурор зазначає, що предметом позову є бездіяльність селищної ради, яка полягає в тому, що відповідачем заходи, спрямовані на відновлення благоустрою селища Козелець, не здійснювалися. Тобто, у даному випадку, порушення допущено самою селищною радою, яка є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, отже позивач та відповідач збігається в одній особі.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначає Закон України від 06.09.2005 №2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (далі Закон №2807).

Відповідно до статті 1 Закону №2807 благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Статтею 2 Закону №2807 передбачено, що благоустрій населених пунктів передбачає: 1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів; 2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об`єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; 3) створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Відповідно до статті 5 Закону №2807 управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Згідно із статтею 10 Закону №2807 до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, утому числі, забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, Інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Статтею 12 Закону №2807 передбачено, що суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Згідно із статтею 20 Закону №2807 організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

У статті 13 вищезазначеного Закону міститься перелік об`єктів благоустрою населених пунктів, відповідно до пункту 1 частини першої якої до таких об`єктів, зокрема належать парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; майдани, площі, бульвари, проспекти, вулиці, дороги, провулки, звози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Згідно із статтею 34 Закону №2807 правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Частиною першою статті 40 Закону №2807 визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Таким чином, Закон №2807 наділяє повноваженнями селищні ради та їх виконавчі органи на здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.06.2019 у справі №620/914/1092/18.

При цьому, у розумінні Закону №2807 дії з демонтажу елементів благоустрою є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту.

Питання щодо благоустрою, в тому числі і щодо здійснення демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд та порядку його проведення відноситься до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (постанова Верховного Суду від 20.03.2020 у справі №2а-72/12).

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до вимог статті 116 Земельного кодексу України громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Статтею 28 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон №3038) визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Механізм розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності регулюється Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 (далі Порядок), пунктами 2.1, 2.29 якого передбачено, що підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1). У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки ТС, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу.

Водночас, Козелецька селищна рада, як розпорядник земель комунальної власності, не володіє інформацією щодо наявності паспортів прив`язки на вищезазначені тимчасові споруди, що підтверджується відповідними листами №62/03-09 від 05.01.2024, №83/03-09 від 10.01.2024, №327/03- 09 від 24.01.2024, №745/03-09 від 07.03.2024.

Закон №2807 та Порядок не містять юридичних приписів щодо обов`язкового попереднього або наступного набуття суб`єктами господарювання будь-яких прав на земельні ділянки, на яких вони мають бажання встановити тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності.

Для розміщення тимчасової споруди за наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування земельна ділянка не відводиться, а обов`язок щодо зазначення площі земельної ділянки згідно із документами на землекористування стосується лише тих суб`єктів господарювання, які є власниками земельної ділянки.

Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №905/1552/16 та у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №923/652/19.

Крім того, відповідно до статті 112 Земельного кодексу України (діючої на час виникнення спірних правовідносин) охоронні зони створюються, зокрема, уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Відповідно до статті 73 Земельного кодексу України до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів, а уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.

Статтею 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» визначено, що магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об`єктами і спорудами, зв`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання тощо.

Згідно із частиною першою статті 22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» власники та користувачі земельних ділянок при здійсненні ними господарської та іншої діяльності на землях охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів зобов`язані дотримуватися особливого режиму господарської діяльності та обмежень, які поділяються на загальні обмеження, що діють в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів незалежно від внутрішніх зон безпеки, та особливі обмеження, що встановлюються в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів залежно від категорії зони безпеки.

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що до особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон об`єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів, належить заборона будувати житлові будинки, виробничі чи інші будівлі та споруди, громадські будівлі; розміщувати автозаправні та автогазозаправні станції і склади пально-мастильних матеріалів; будувати гаражі та автостоянки, дачні і садові будинки та господарські споруди; розміщувати спортивні майданчики, стадіони, ринки, зупинки громадського транспорту, організовувати заходи, пов`язані з масовим скупченням людей тощо.

Згідно із пунктом 1.12 Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерство енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 №285, з метою забезпечення безпечних умов експлуатації та виключення можливості пошкодження газорозподільної системи вздовж її траси в межах охоронної зони шириною 2 м з обох боків від зовнішньої стінки газопроводу в плані не допускаються: обмеження доступу обслуговуючого персоналу у світлу пору доби, а при аварійній ситуації цілодобово; складування матеріалів і устаткування; ведення земляних та будівельно-монтажних робіт; садіння дерев; улаштування стоянок автотранспорту, гаражів та інших споруд, у тому числі тимчасових.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що спірні тимчасові споруди розміщені на підставі рішень виконкому Козелецької селищної ради та укладених правочинів на земельній ділянці у межах охоронної зони підземного газопроводу низького тиску, що є порушенням вимог земельного законодавства та законодавства про трубопровідний транспорт.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон) виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

За змістом положень статей 25, 26, 31, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, сільських рад належать делеговані повноваження у галузі будівництва - щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій та вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, а у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища - щодо здійснення контролю а дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Крім того, пунктом 44 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно до компетенції міських, селищних, сільських рад належить приймати рішення про встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту.

З огляду на наведені норми права, на відповідача покладається обов`язок щодо вжиття заходів з відновлення благоустрою територіальної громади.

Разом з цим, всупереч вищевказаних вимог законодавства України Козелецькою селищною радою не здійснено владних управлінських функцій у сфері благоустрою громади, в тому числі не вжито заходів із демонтажу елементів благоустрою.

При цьому, враховуючи місце розташування спірних тимчасових споруд, порушення умов використання земельної ділянки може призвести до настання негативних техногенних наслідків для громади, а також права територіальної громади на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою відповідно до визначеного Земельним кодексом України правового режиму.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується із позицією прокуратури щодо необхідності зобов`язання відповідача вжити заходи, спрямовані на відновлення благоустрою селища Козелець шляхом демонтажу тимчасових споруд, розташованих в межах зони підземного газопроводу низького тиску по вул. Соборності, 32-44, 27-45.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що позов має бути задоволений.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов виконуючого обов`язки керівника Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області щодо невжиття заходів з відновлення благоустрою селища Козелець.

Зобов`язати Козелецьку селищну раду Чернігівського району Чернігівської області вжити заходи щодо відновлення благоустрою селища Козелець шляхом демонтажу тимчасових споруд, розташованих в межах зони підземного газопроводу низького тиску по вул. Соборності, 32-44, 27-45 в сел. Козелець, Чернігівського району, Чернігівської області.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 травня 2024 року.

Позивач: Козелецька окружна прокуратура (, вул. Євгенія Лоскота, 1, смт. Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область, 17000).

Відповідач: Козелецька селищна рада Чернігівського району Чернігівської області (, вул. Соборності, 27, сел. Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область, 17000).

Суддя С.В. Бородавкіна