Справа № 953/1162/24
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 р.Справа № 953/1162/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Юрлагіна Т.В., вул. Блюхера, 7б, м. Харків, Харківська, 61168, повний текст складено 25.03.24 року по справі № 953/1162/24

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, 1 взводу 6 роти 2 батальйону ОСОБА_2 , Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції 1 взводу 6 роти 2 батальйону ОСОБА_2 , Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 1280886 від 20 січня 2024 року про накладення адміністративного стягнення за частиною 2 статті 122 КУпАП, стягнути судові витрати з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 лютого 2024 року ним засобами поштового зв`язку одержано рекомендований лист з Управління поліції в Харківській області 22 січня 2024 року. Вкладенням до цього листа була роздрукована у вигляді фіскального чека Постанова серії ЕНА № 1280886 від 20 січня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Цією Постановою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 510 грн. 00 коп. за нібито здійснення ним повороту ліворуч та не надання переваги у русі транспортних засобів, які рухались у напрямку прямо, чим ОСОБА_1 нібито порушив п. 16.6. ПДР, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Не згоден з Постановою серії ЕНА № 1280886 складеною інспектором 1 взводу 6 роти 2 батальйону УПП ДПП Харківської області старшим лейтенантом ОСОБА_2 з огляду на наступне: відповідно до постанови від 20 січня 2024 року о 18:07:15, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом здійснив поворот ліворуч з вул. Академіка Павлова на провулок Конюшенний та не надав перевагу у русі транспортних засобів, які рухалися в напрямку прямо. Оскаржувану Постанову було складено за адресою: АДРЕСА_1 , 20 січня 2024 року о 18:28:00. Відповідно за версією Відповідача, за двадцять хвилини було помічено водія та нібито вчинення ним адміністративного правопорушення, висунуто вимогу про зупинку транспортного засобу, безпосередньо зупинка, повідомлення про причину зупинки, перевірка документів наданих водієм, ознайомлення з документами, повідомлення позивача про порушення правил дорожнього руху, роз`яснення прав, пропозиція скористатися професійною допомогою адвоката та складення постанови, однак за такий короткий час фізично неможливо здійснити вищенаведені дії, при цьому з дотримання усіх процесуальних вимог, що свідчить про незаконність та необґрунтованість складеною Відповідачем Постанови серії ЕНА № 1280886. Крім того, в оскаржуваній Постанові вказується, що до неї додається відео з мобільного телефону iPhone11 ProMax, відео зі стаціонарного відеореєстратора Xiaomi 70mai. Враховуючи технічні характеристики цих пристроїв та відповідно спосіб їх використання, позивач вважає за необхідне зазначити, що, ймовірно, уся відеофіксація процесу складання оскаржуваного Протоколу була записана на особисті власні пристрої Відповідача, впорушення вимог наказу МВС України від 18 грудня 2018 №1026, яким був затверджений Перелік дозволених для застосування технічних пристроїв. Відеозаписи зроблені на власні пристрої не можуть вважатися доказами в розумінні КАС України. Вказує, що постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.03.2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції 1 взводу 6 роти 2 батальйону ОСОБА_2 , Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 1280886 від 20 січня 2024 року за частиною 2 статті 122 КУпАП - відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що приписи Інструкції зобов`язують поліцейського з початку виконання своїх обов`язків здійснювати безперервний відеозапис портативним відеореєстратором, в тому числі і процедури оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, зокрема, про порушення ПДР України.

Позивач наголошує, що зроблений відеозапис на особистий мобільний телефон інспектора УПП в Харківській області ДПП iPhone 11 Pro Мах не може вважатися належним і допустимим доказом у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

Відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду пояснення, в яких зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором патрульної поліції, як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить статті 276 КУпАП, з попереднім роз`ясненням апелянту як (собі, яка притягається до адміністративної відповідальності) його процесуальних прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 269 КУпАП.

На переконання представника відповідача, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мали юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 20.01.2024 року інспектором поліції Ляхом С.А. винесено постанову серії ЕНА № 1280886 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, у зв`язку з порушенням ним п.16.6 ПДР України, а саме 20 січня 2024 року о 18:07:15, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом здійснив поворот ліворуч з вул. Академіка Павлова на провулок Конюшенний та не надав перевагу у руху транспортних засобів, які рухалися в напрямку прямо та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. в дохід держави.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху.

Відповідно до ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

В свою чергу, пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.п. 16.6. Правил дорожнього руху, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що передумовою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є встановлення факту ненадання дороги транспортним засобам, які рухаються в зустрічному напрямку, транспортним засобом, яким керував позивач, під час здійснення повороту ліворуч.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2)забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Так, представником відповідача на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення було залучено до матеріалів справи відеозаписи самого факту скаоєння адміністративного правопорушення з патрульного автомобіля та процесу розгляду інспектором партульної поліції адміністративної справи. (а.с. 43 диск)

Колегія суддів дослідивши зазначені відеозаписи, встановила, що дійсно автомобіль BMW X5 НОМЕР_1 , за кермом якого перебував позивач, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора, не надав дорогу транспортним засобам, що рухались в зустрічному напрямку прямо.

При цьому, переглядом відеозапису не встановлено перешкод для виконання позивачем Правил дорожнього руху та зупинення автомобіля.

На переконання колегії суддів, у даній дорожній обстановці позивач повинен був вжити заходи, а саме надати дорогу транспортним засобам, що рухались в зустрічному напрямку прямо, відповідно до вимог п.16.6 ПДР України.

Колегія суддів не бере до уваги доводи позивача, що при виконанні повороту ліворуч транспортним засобом, яким керував позивач перед транспортними засобами, які розпочали рух у зустрічному напрямку та це не призвело до аварійної ситуації, не свідчить про відсутність для них перешкоди у русі, оскільки зазначене також не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку дотримання вимог п.16.6 ПДР України.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.1 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

З матеріалів справи встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором патрульної поліції, як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з попереднім роз`ясненням ОСОБА_1 як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, його процесуальних прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується оглянутим судом відеозаписом.

З метою фіксування правопорушення, забезпечення дотримання ПДР України, у відповідності до п.п.1, 2 ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» вищевказаний факт правопорушення зафіксовано на відеорегістраторі, встановленому в службовому автомобілі патрульної поліції.

Колегія суддів не бере до уваги доводи позивача щодо того, що фіксація розгляду справи яка відбувалась за допомогою особистого мобільного телефону інспектора є неналежним доказом, оскільки фіксація самого факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення була здійснена на відеореєстратор 70 МАІ, що встановлений в службовому автомобілі, а отже таке відео є належним доказом.

Крім того, окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17, від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16, від 14.08.2018 у справі №826/15341/15.

Враховуючи вищенаведені положення закону, суд першої інстанції вірно зазначив, що зміст оскаржуваної постанови відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення,

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі.

З урахуванням викладеного, підтверджено порушення ОСОБА_1 вимог п.16.6 ПДР України, у зв`язку з чим, позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Положеннями ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Колегія суддів вважає, що постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст.278, 280, 283 КУпАП та процесуального порядку, передбаченого розділом IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 року.

Отже, відповідач згідно з вимогами ст.77 КАС України, довів належними доказами, зокрема відеозаписом, правомірність прийнятого ним рішення, тому, з огляду на вищенаведені фактичні обставини справи, суд вважає, що інспектор під час прийняття оскаржуваної постанови діяв в межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством України, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення позивачем надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами доведено не було.

Частиною третьоюстатті 286 КАС Українивизначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.03.2024 року по справі № 953/1162/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.03.2024 по справі № 953/1162/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 14.05.2024 року