Справа № 460/3620/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2024 року м. Рівне №460/3620/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування фінансових санкцій №17 від 26.12.2023, яким до фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1 , застосовано санкцію у розмірі 17000 гривень. Позивач не погоджується із вказаними рішеннями та стверджує, що вказані рішення винесені відповідачем всупереч вимог законодавства. Стверджує, що не здійснювала господарської діяльності з реалізації спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відповідно не порушила встановлені Законом обмеження щодо їх реалізації. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, позивач заявив клопотання про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.

Відповідач подав відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог. Свої заперечення аргументує тим, що до нього надійшли матеріали перевірки від правоохоронних органів про здійснення позивачем роздрібної торгівлі підакцизними товарами без наявності відповідної ліцензії. За результатами розгляду наданих матеріалів, відповідачем прийняте спірне рішення. Таке рішення є правомірним, просить у позові відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив в якій на спростування доводів відзиву навів схожі за змістом позовної заяви доводи та аргументи. Також до пояснень долучені докази про понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000грн, які просить стягнути з відповідача.

08.04.2024 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

26.12.2023 Головним управлінням ДПС у Рівненській області було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № 17, яким на підставі абзацу 7 частини 2 статті 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР, до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії.

Зазначене рішення було прийнято на підставі матеріалів Дубенського районного відділу поліції ГУ НП в Рівненській області (протокол про адміністративне правопорушення від 20.11.2023 серії ВАВ № 986450).

Позивач оскаржив вказане рішення в адміністративному порядку.

Рішенням ДПС України № 6818/6/99-00-06050106 від 12.03.2024, рішення ГУ ДПС у Рівненській області від 26.12.2023 № 17 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погодившись з рішеннями про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі Закон №481/95-ВР) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України.

Стаття 15 Закону № 481/95-ВР передбачає, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Згідно абзацу 7 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:

оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених Законом № 481/95-ВР, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 (далі також Порядок №790), визначає механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

Згідно пункту 5 Порядку № 790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, і матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Пунктом 6 Порядку № 790 передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним (ДПС та її територіальні органи), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держпродспоживслужби відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.

Встановлені обставини справи свідчать, що спірне рішення про застосування фінансових санкцій від 26.12.2023 № 17 прийняте на підставі матеріалів правоохоронних органів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення від 20.11.2023 серії ВАВ № 986450.

Разом з тим, як встановлено судом, за результатом судового розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення від 20.11.2023 серії ВАВ № 986450, постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07.12.2023 у справі № 559/4150/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 164 КпАП України було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Також, постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Тараканівської сільської ради Дубенського району, Рівненської області № 42 від 21.12.2023, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП України було закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на те, що підставою для прийняття спірного рішення про застосування штрафних санкцій, є матеріали правоохоронних органів, а саме протокол про адміністративне правопорушення, суд враховує висновки Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, які підтверджують відсутність факту реалізації за місцем здійснення господарської діяльності позивача алкогольних напоїв без відповідної ліцензії на їх продаж.

Будь-яких інших доказів вчинення позивачем порушень вимог Закону № 481 відповідачем до матеріалів справи не надано.

Зважаючи на вищевикладене, оскаржуване рішення відповідача є протиправним та належить до скасування.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 КАС України суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії учинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Так, матеріалами справи стверджується, що 15.01.2024 року між позивачем та Адвокатом Пасічником Юрієм Олександровичем укладено договір № б/н про надання правової допомоги та Додатковий договір від 15.01.2024 року № б/н до нього, де визначено вартість адвокатських послуг, що надані позивачу.

На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду також копії квитанцій до прибуткового касового ордеру № 12 від 15.01.2024 на суму 3000грн та № 41 від 02.04.2024 на суму 7000грн.

Відповідно до пункту 1.2 договору від 15.01.2024, його предметом є:

- забезпечення захисту прав, свобод і представництво законних інтересів позивача у справі за фактом оскарження рішення ГУ ДПС України в Рівненській обл. від 26.12.2023;

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, запитів, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з пунктом 2.1. цього ж договору, за надання правової допомоги за цим Договором Клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання договору в обсязі та на умовах, визначених цим Договором.

За змістом п. 2.2. Договору, розмір гонорару за цим Договором визначається сторонами, виходячи з принципів розумності та з врахуванням витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги за цим Договором і погоджується сторонами Додатково.

Відповідно до Додаткового Договору від 15.01.2024, № б/н, сторони за цим Договором домовились, що Адвокат на виконання умов основного Договору про надання правової допомоги зобов`язується надати Клієнту наступні послуги, зокрема:

1. Консультація, збір доказів - 1000грн;

2. Підготовка проектів скарг, аналіз рішень по оскарженню Рішення ГУ ДПС України в Рівненській області - 2000грн;

3. Підготовка проекту позовної заяви, консультації, збір, подання доказів, аналіз поданого відзиву, підготовка та подача відповіді на відзив, аналіз прийнятого рішення на етапі розгляду спору в суді першої інстанції - 7000грн.

Водночас судом з`ясовано, що ні з договору від 15.01.2024 № б/н, ні з Додаткового договору від 15.01.2024 № б/н до нього, неможливо встановити, яке саме рішення податкового органу є предметом договору, за яким Адвокат надає або буде надавати платнику послуги з питань правової допомоги, позаяк не вказано номер такого рішення. При цьому суд враховує, що податковий орган може виносити однією датою декілька рішень з різними номерами. Вказане унеможливлює співвідношення предмета договору від 15.01.2024 року № б/н про надання правової допомоги та предмета спору в адміністративній справі № 460/3620/24.

Крім того, в наданих позивачем доказах на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, посилання на номер адміністративної справи, в межах якої надавалася правнича допомога, відсутнє. А в представлених копіях квитанцій до прибуткового касового ордеру № 12 від 15.01.2024 та № 41 від 02.04.2024 зазначено лише Договір про надання правової допомоги від 15.01.2024, що свідчить про не підтвердження заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу саме у адміністративній справі № 460/3620/2024.

Будь-яких інших документів, які б можна було б співвіднести із наданням правової допомоги саме у цій справі, суду не надано.

Беручи до уваги встановлене, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000грн є непідтвердженими та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про розподіл судових витрат в частині витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовна заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування фінансових санкцій № 17 від 26 грудня 2023 року в повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20грн.

Клопотання ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000грн, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 14 травня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, Рівненська обл., 33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя Т.О. Комшелюк