Справа № 260/994/24
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2024 року м. Ужгород№ 260/994/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гебеш С.А., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області щодо прийняття рішення №45 від 24.01.2024 року щодо не зарахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.10.1980 року, з 01.11.1980 по 04.06.1981 роки в КПБ (Комбінат побутового обслуговування); з 03.09.1990 по 16.03.1994 роки в Дитячому дошкільному закладі №29 м. Ужгорода; з 11.12.1995 по 26.05.1997 роки в Об`єднанні автобусних станцій Закарпатського виробничого об`єднання ВО Закарпаттяавтотранс; з 01.11.2005 по 26.10.2006 року перебування на обліку як безробітна в Ужгородському міському центрі зайнятості та навчання з 01.09.1981 по 23.06.1988 рік в Інституті Миколаївського ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівного інституту ім. адм. С.І. Макара згідно диплому НОМЕР_2 .

2. Скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області №45 від 24.01.2024 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити з дня дня права 26.12.2023 року пенсію за віком ОСОБА_1 з врахуванням трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 30.10.1980 року, з 01.11.1980 по 04.06.1981 роки в КПБ (Комбінат побутового обслуговування); з 03.09.1990 по 16.03.1994 роки в Дитячому дошкільному закладі №29 м. Ужгорода; з 11.12.1995 по 26.05.1997 роки в Об`єднанні автобусних станцій Закарпатського виробничого об`єднання ВО Закарпаттяавтотранс; з 01.11.2005 по 26.10.2006 року перебування на обліку як безробітна в Ужгородському міському центрі зайнятості та навчання з 01.09.1981 по 23.06.1988 рік в Інституті Миколаївського ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівного інституту ім. адм. С.І. Макара згідно диплому НОМЕР_2 .

3. стягнути судовий збір.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при розгляді заяви про призначення їй пенсії відповідачем не враховано періоди роботи з 01.11.1980 по 04.06.1981 роки в КПБ (Комбінат побутового обслуговування); з 03.09.1990 по 16.03.1994 роки в Дитячому дошкільному закладі №29 м. Ужгорода; з 11.12.1995 по 26.05.1997 роки в Об`єднанні автобусних станцій Закарпатського виробничого об`єднання ВО Закарпаттяавтотранс; з 01.11.2005 по 26.10.2006 року перебування на обліку як безробітна в Ужгородському міському центрі зайнятості та навчання з 01.09.1981 по 23.06.1988 рік в Інституті Миколаївського ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівного інституту ім. адм. С.І. Макара згідно диплому НОМЕР_2 , оскільки один із записів не завірено печаткою; на записі про звільнення не читається відтиск печатки; при зарахуванні на роботу не зазначено назву підприємства; запис про припинення виплати по безробіттю не завірений печаткою. Вказує на те, що не взято до уваги період навчання, тобто відповідач протиправно не зарахував до загального стажу роботи більше 10 років, що на її думку є протиправним.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 року відкрито спрощене позовне провадження.

05.03.2024т року, відповідачем 2 до суду подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказано, що за результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів відповідачем 1 було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком із огляду на відсутність у останньої необхідного страхового стажу.

19.03.2024 року відповідачем 1 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, як безпідставних. Заперечуючи проти позову зокрема вказує на те, що страховий стаж позивача становить 21 рік 4 місяці 3 дні. Вказує про те, що до страхового стажу не зараховано:

період роботи з 01.11.1980 року по 04.06.1981 рік, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою;

період роботи з 03.09.1990 року по 16.03.1994 рік, оскільки на записі про звільнення не читається відтиск печатки;

період роботи з 11.12.1995 року по 26.06.1997 рік, оскільки при зарахуванні на роботу не зазначено назву підприємства;

період роботи з 01.11.2005 року по 26.10.2006 рік, оскільки запис про припинення виплати допомоги по безробіттю не завірений печаткою.

Частиною 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.01.2024 року позивач звернуласяГоловного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком та на підтвердження свого страхового стажу надала визначені Порядком подання та оформлення документи для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням № 45 від 24.01.204 року Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Київській області відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 по віку згідно п. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із-за відсутності необхідного 30-ти річного стажу роботи, так до страхового стажу не зараховано:

період роботи з 01.11.1980 року по 04.06.1981 рік, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою;

період роботи з 03.09.1990 року по 16.03.1994 рік, оскільки на записі про звільнення не читається відтиск печатки;

період роботи з 11.12.1995 року по 26.06.1997 рік, оскільки при зарахуванні на роботу не зазначено назву підприємства;

період роботи з 01.11.2005 року по 26.10.2006 рік, оскільки запис про припинення виплати допомоги по безробіттю не завірений печаткою.

Основною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії є невідповідність записів у трудові книжці Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та довідки.

Із дослідженої копії трудової книжки НОМЕР_1 судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з:

01.11.1980 року по 04.06.1981 рік працювала в КПБ (Комбінат побутового обслуговування в м. Дзержинськ Донецької області;

03.09.1990 року по 16.03.1994 рік працювала на посаді няні-санітарки дитячого закладу №29 м. Ужгород;

11.12.1995 року по 26.05.1997 рік працювала на посаді бухгалтера Об`єднання автобусних станцій Закарпатського виробничого об`єднання ВО Закарпаттяавтотранс;

01.11.2005 року по 26.10.2006 рік перебувала на обліку як безробітна в Ужгородському міському центрі зайнятості та отримувала виплату допомоги по безробіттю.

При цьому, суд констатує, що зазначені записи не містять неправильностей чи неточностей та відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях тобто всі записи про прийняття та звільнення позивача з роботи є послідовним, вчинені за підписом відповідальних посадових осіб та скріплені печаткою організації, а тому не викликають сумніву у їх достовірності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Під "страховим стажем" згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Вищезазначене кореспондується також з нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788).

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі - Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р. (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (далі - Інструкція №162) (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача).

Із записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 30.10.1980 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно в період з:

01.11.1980 року по 04.06.1981 рік працювала в КПБ (Комбінат побутового обслуговування в м. Дзержинськ Донецької області;

03.09.1990 року по 16.03.1994 рік працювала на посаді няні-санітарки дитячого закладу №29 м. Ужгород;

11.12.1995 року по 26.05.1997 рік працювала на посаді бухгалтера Об`єднання автобусних станцій Закарпатського виробничого об`єднання ВО Закарпаттяавтотранс;

01.11.2005 року по 26.10.2006 рік перебувала на обліку як безробітна в Ужгородському міському центрі зайнятості та отримувала виплату допомоги по безробіттю та також підтверджено довідкою №79 від 14.02.2024 року.

Згідно п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком № 637.

Тому суд вважає, що відомості трудової книжки позивача є належним доказом щодо підтвердження її стажу роботи в період роботи з 01.11.1980 року по 04.06.1981 рік, з 03.09.1990 року по 16.03.1994 рік, з 11.12.1995 року по 26.06.1997 рік, з 01.11.2005 року по 26.10.2006 рік.

Згідно статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Пенсійний орган повинен використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права щодо включення вищевказаних періодів в страховий стаж при призначення їй пенсії за віком, у зв`язку з неможливістю пенсійного органу встановити відповідний стаж за наявності оригіналів трудової книжки яка є основним документом необхідним для його підтвердження.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

Тому, проаналізувавши законодавчі вимоги, що регламентують порядок обчислення страхового стажу для отримання пенсії, суд дійшов висновку, що трудова діяльність включається до такого в разі її належного документального підтвердження. При цьому, суд враховує те, що згідно із законодавчими нормами основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в конкретному випадку - довідка про підтвердження стажу.

З огляду на вищенаведені законодавчі норми суд вважає достатніми та належними доказами відповідні записи трудової книжки ОСОБА_1 для підтвердження трудового стажу в період з 01.11.1980 року по 04.06.1981 рік, з 03.09.1990 року по 16.03.1994 рік, з 11.12.1995 року по 26.06.1997 рік, з 01.11.2005 року по 26.10.2006 рік, а тому висновок пенсійного фонду про те, що такий не може бути врахований, є безпідставним.

Що стосується періоду навчання з 01.09.1981 року по 23.06.1988 рік в інституті Миколаївського ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівного інституту ім. адм. ОСОБА_3 , то суд зазначає наступне.

Суд встановив, що у копії трудової книжки позивача містяться відомості про роботу позивача в період навчання з 02.12.1983 року по 27.03.1989 року, який зарахований до страхового стажу, однак відсутні відомості про саме навчання у Миколаївському ордені Трудового Червоного Прапора кораблебудівного інституту ім. адмірала С. О. Макарова.

У дипломі від 01.06.1988 серія НОМЕР_2 вказано, що позивач з 1981 по 1988 рік навчалася в Миколаївському ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівного інституту ім. адмірала С. О. Макарова. Проте, цей диплом не містить відомостей про конкретний період та форму навчання позивача.

Тому для зарахування періоду навчання з 01.09.1981 по 23.06.1988 страхового стажу позивач повинен був подати до органів Пенсійного фонду України довідку або інші документами, що видані на підставі архівних даних і містять періоди і форму навчання.

Таких документів позивач не надав і до суду, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Провівши правовий аналіз законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою до органу Пенсійного фонду України мала право на зарахування до страхового стажу спірних періодів з 01.11.1980 року по 04.06.1981 рік, з 03.09.1990 року по 16.03.1994 рік, з 11.12.1995 року по 26.06.1997 рік, з 01.11.2005 року по 26.10.2006 рік.

У зв`язку із не врахуванням відповідачем вказаних періодів роботи до загального трудового стажу позивача для призначення пенсії за віком, останнім порушено право позивача на призначення пенсії, оскільки в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

На підставі вказаного суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову у призначенні пенсії позивачу №45 від 24.01.2024 року є протиправним, а тому з метою захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення слід зобов`язати відповідача зарахувати до загального трудового стажу періоди його роботи з з 01.11.1980 року по 04.06.1981 рік, з 03.09.1990 року по 16.03.1994 рік, з 11.12.1995 року по 26.06.1997 рік, з 01.11.2005 року по 26.10.2006 рік та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду.

Щодо позовної вимоги позивача про призначення пенсії за віком, то така задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішення питань що призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" відноситься виключно до компетенції органів Пенсійного фонду України.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про призначення ОСОБА_4 пенсії за віком, не підлягають до задоволення оскільки в разі задоволення таких суд фактично перебере на себе повноваження відповідача щодо призначення пенсії, що відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", що відноситься виключно до компетенції органів Пенсійного фонду України, що не відповідатиме завданню адміністративного судочинства.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Слід також зазначити, що законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання у повноваження вказаного органу виходить за межі завдань адміністративного судочинства, виходячи з предмету даного позову.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 826/20369/14 (постанова від 13.11.2018 р.).

Крім того, судом при розгляді даної адміністративної справи також враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В той же час в межах наданих суду повноважень, з метою недопущення підміни органу, якому надано повноваження щодо призначення, перерахунку пенсії та з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи: з 01.11.1980 року по 04.06.1981 рік в КПБ (Комбінат побутового обслуговування в м. Дзержинськ Донецької області; з 03.09.1990 року по 16.03.1994 рік в дитячому закладі №29 м. Ужгород; з 11.12.1995 року по 26.05.1997 рік в Об`єднанні автобусних станцій Закарпатського виробничого об`єднання ВО Закарпаттяавтотранс; з 01.11.2005 року по 26.10.2006 рік перебування на обліку як безробітна в Ужгородському міському центрі зайнятості та повторно розглянути заяву про призначення пенсії, з зарахуванням до трудового стажу періоду роботи, який викладений у даному рішенні суду.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач по справі, як суб`єкти владних повноважень, не виконав покладені на нього обов`язки щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області № 45 від 24.01.2024 року "Про відмову у призначенні пенсії".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, код ЄДРПОУ - 20453063) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) до загального трудового стажу періоди роботи з 01.11.1980 року по 04.06.1981 рік в КПБ (Комбінат побутового обслуговування в м. Дзержинськ Донецької області; з 03.09.1990 року по 16.03.1994 рік в Дитячому дошкільному закладі №29 м. Ужгород; з 11.12.1995 року по 26.05.1997 рік в Об`єднанні автобусних станцій Закарпатського виробничого об`єднання ВО Закарпаттяавтотранс; з 01.11.2005 року по 26.10.2006 рік перебування на обліку як безробітна в Ужгородському міському центрі зайнятості.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 20453063) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяС.А. Гебеш