Справа № 340/924/24
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/924/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» починаючи від моменту отримання ним поранення 08.08.2022 року по дату звільнення 03.07.2023 року в розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) щомісячно, з урахуванням виплачених сум.

Крім того, просить зобов`язати військову частину НОМЕР_2 подати до Кіровоградського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення, яке буде прийняте за результатами розгляду даної позовної заяви, у строк один місяць з дня набрання цим рішенням законної сили.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що відповідачем не в повній мірі нараховано та не виплачено ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі 100000 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарського-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, отриманим 08.05.2022 року. Тому позивач змушений був звернутись до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою від 21.02.2024 року суддя залишив без руху позовну заяву. У встановлений суддею строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 01.03.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та зобов`язано відповідача надати суду докази (а.с. 67). Ухвалу направлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, однак відправлення двічі було повернуто на адресу суду з відміткою на довідці ф.20 «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 72, 74).

09.04.2024 року представником військової частини НОМЕР_2 підтверджено отримання, на електронну адресу ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками (а.с. 75).

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався, вимоги ухвали в частині надання доказів у встановлений суддею строк не виконав. Про відсутність можливості подати докази, витребувані судом, суд не поінформовано.

Інших заяв та пояснень, по суті справи, до суду не надходило.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до наказу №271 від 04.03.2023 року (а.с. 42-44) та довідки про обставини травми від 10.11.2023 року № 8650 (а.с. 56) під час проходження військової служби у складі військової частини НОМЕР_2 , 08.05.2022 року отримав вибухову травму; закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та акубаротравму.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №90 від 30.05.2023 року військово-лікарської комісії Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», поранення отримане 08.05.2022 року відноситься до тяжких травм (а.с.45-48).

Довідками форми 100 у справі від 19.05.2022, від 20.05.2022 та від 23.05.2022 року підтверджено отримання невідкладної медичної допомоги внаслідок отриманого поранення 08.05.2022 року (а.с. 15-17), в подальшому був евакуйований для отримання кваліфікованої медичної допомоги.

Так, після отриманого поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні та відпустках за станом здоров`я:

виписка №1144 (а.с. 18-19) з 26.05.2022 по 02.06.2022;

виписка №0632722 (а.с. 20-21) з 07.06.2022 по 10.06.2022;

виписка №10647/2022 (а.с. 22-24) з 11.06.2022 по 15.06.2022;

довідка ВЛК №36/2 (а.с. 25) з 25.06.2022 відпустка 30 календарних днів;

виписка №2614 (а.с. 26-29) з 22.07.2022 по 05.08.2022;

довідка ВЛК №01-11/219 (а.с. 30) від 05.08.2022 року визначено ступінь придатності до служби;

виписка №9285 (а.с. 31-33) з 23.08.2022 по 25.08.2022;

виписка №141з (а.с. 34-35) з 25.08.2022 по 13.09.2022;

виписка №4128/22 (а.с. 37-41) з 14.09.2022 по 24.10.2022;

виписка №3935 (а.с. 36) з 31.10.2022 по 19.11.2022;

виписка № (а.с. 39-41) з 19.11.2022 по 26.06.2023.

Згодом, відповідно до свідоцтва про хворобу №90 від 30.05.2023 року військово-лікарської комісії Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» (а.с. 45-48) позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до перелічених виписок, у період з 26.05.2022 року по 26.06.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування після поранення за наслідками отриманого 08.05.2022 року поранення.

Наказом командира військової частини № НОМЕР_4 від 03.07.2023 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби за пунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Довідку №8650 від 10.11.2023 року про обставини травми отриманої позивачем 08.05.2022 року було видано військовою частиною вже після звільнення.

Після звільнення з військової служби у листопаді 2023 року позивач отримав 360672,03 грн. (а.с. 59) додаткової винагороди за час перебування на лікуванні та 93045,91 грн. основного грошового забезпечення.

З наданих позивачем доказів слідує, що відповідач не в повній мірі нарахував та виплатив позивачу після звільнення за період перебування на лікуванні після поранення, отриманого 08.05.2022 року, збільшену додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168, яку він не отримував у розмірі 100000 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Незгода позивача із такою бездіяльністю відповідача зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 р. № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168.

Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту Постанова №168), пунктом 1 якої встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 р. № 912/з/29, абзацами 3, 4 п. 3 якого передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Абзацом 4 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості періодів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

До того ж, такої умови, як безперервність перебування на лікуванні, для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. приписами Постанови №168 не передбачено.

Відтак, у спірних правовідносинах по даній справі підлягають застосуванню саме приписи постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168.

Відповідно до довідки про обставини травми від 10.11.2023 року № 8650 (а.с. 56) під час захисту Батьківщини та виконання службових обов`язків, у складі військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_1 08.05.2022 року отримав вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та акубаротравму.

Суд зазначає, що обидві вищевказані умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) дотримані та підтверджуються довідкою військової частини НОМЕР_2 №18650 від 10.11.2023 року, виписками з лікарень та довідками ВЛК, відповідно до яких ОСОБА_1 08.05.2022 року отримавши вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та акубаротравму, перебував на стаціонарному лікуванні у період з 26.05.2022 року по 02.06.2022 р., з 07.06.2022 по 10.06.2022 р., 11.06.2022 по 15.06.2022, з 22.07.2022 по 05.08.2022, з 23.08.2022 по 25.08.2022 р., з 25.08.2022 по 13.09.2022, з 14.09.2022 по 24.10.2022, з 31.10.2022 по 29.11.2022, з 29.11.2022 по 26.06.2023 року та у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини з 25.06.2022 (30 календарних днів)

Однак за вказані періоди, додаткову винагороду у збільшеному розмірі відповідач не нараховував та провів 29.11.2023 року нарахування та виплату додаткової винагороди за понад 12 місяців перебування на стаціонарному лікуванні в розмірі 360672,03 грн.

Відтак, виплачена сума доплати за період перебування на стаціонарному лікуванні, свідчить про не нарахування у повному розмірі збільшеної до 100000 гривень винагороди.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України є Положення про військово - лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2022 №402.

Відповідно до пункту 2.1 Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово - лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій , травм каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Отже, постанови ВЛК оформляються, у тому числі, у формі свідоцтва про хворобу.

Так, в матеріалах справи наявне свідоцтво про хворобу №90 від 30.05.2023 року (а.с. 45-48), оформлене у відповідності з Положенням про військово - лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2022 №402. Таке свідоцтво про хворобу підтверджує, що травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини, ступінь тяжкості травми - важкий.

Також свідоцтво про хвору містить інформацію щодо періодів перебування на обстеженні та лікуванні та відпустках з 26.05.2022 року по час проведення огляду ВЛК 30.05.2023 року.

Отже на стаціонарному лікуванні та відпустці за станом здоров`я, за наслідками поранення, отриманого 08.05.2022 року під час перебування на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебував у період з 26.05.2022 року по 26.06.2023 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди за травень 2022 року - червень 2023, протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустці за станом здоров`я.

Суд звертає увагу, що позивач просить задовольнити позовні вимоги з 08.08.2022 року по 03.07.2023 року, натомість судом встановлено та підтверджено матеріалами справи право позивача на отримання збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 з 26.05.2022 року - з дня евакуації для отримання стаціонарного лікування після отримання поранення 08.05.2022.

З огляду на це, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога. Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення». Відповідно до пункту 3 цієї постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд враховує, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України). Ця мета перегукується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. Так, у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі №752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістовне наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Матеріалами справи не підтверджено перебування позивача у період з 27.06.2023 року по день звільнення з військової служби 03.07.2023 року на стаціонарному лікуванні або у відпустці за станом здоров`я, а відтак позовні вимоги за вказаний період не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу спірної винагороди за період з 26.05.2022 року по 26.06.2023 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, збільшену до 100000 гривень, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, доказів понесення відповідачем судових витрат матеріали справи не містять, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 19, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100000 гривень, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме з 26.05.2022 року по 26.06.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100000 гривень, за період з 26.05.2022 року по 26.06.2023 року, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які зареєстрували електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи. Вказане не позбавляє права таку особу отримати копію судового рішення у паперовій формі за її окремою заявою.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО