Справа № 160/26110/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2024 року м. Дніпросправа № 160/26110/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року в адміністративній справі №160/26110/23 (головуючий суддя першої інстанції - Юрков Е.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області; Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В

Позивач 10.10.2023 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області; Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Херсонській області №68 від 14.07.2023 року про відмову йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 05.07.2023 року, зарахувати до страхового стажу періоди роботи: з 10.12.1994 року по 01.11.1997 року, з 15.03.1999 року по 31.10.2001 року, з 10.04.2015 року по 02.08.2016 року, з 03.08.2016 року по 25.01.2018 року, з 27.09.2021 року по 21.06.2023 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 05 липня 2023 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від №68 від 14.07.2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 12.10.1994 року по 01.11.1997 року в ТОВ «Руслан і К» ЛТД.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за списком №1 ОСОБА_1 періоди роботи: з 20.10.1999 року по 31.10.2001 року, з 10.04.2015 року по 02.08.2016 року, з 03.08.2016 року по 25.01.2018 року, з 27.09.2021 року по 21.06.2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.07.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ГУ ПФУ в Херсонській області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Херсонській області. Посилаючись на пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, відповідач зазначив, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення позивача становив 35 років 11 місяців 1 день, при цьому пільговий період роботи за Списком №1 не підтверджено в установленому порядку, бо для зарахування до пільгового стажу періоду пільгової роботи необхідна атестація робочого місця. Також зазначає, що у трудовій книжці позивача внесено записи з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: дата прийняття на посаду - 10.12.1994 року, містить виправлення та не завірено належним чином підставу виправлення. Рішення від 14.07.2023 року №68, прийняте за результатами розгляду заяви, винесено правомірно, в межах повноважень визначених чинним законодавством. Посилається на дискреційність повноважень.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 05.07.2023 року звернувся до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заява та додані документи розглядались ГУ ПФУ в Херсонській області.

ГУ ПФУ в Херсонській області рішенням № 68 від 14.07.2023 року відмовив позивачу в призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Вказано, що страховий стаж особи 31 рік 11 місяців 1 день, при цьому з урахуванням стажу за Списком №1 - (4 роки 9 місяців 21 день) страховий стаж становить - 35 років 11 місяців 1 день. Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до пільгового стажу не зараховано на підставі довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданих Публічним акціонерним товариством «Дніпропетровський металургійний комбінат» №023-817 від 12.03.2020 року за період роботи з 15.03.1999 року по 31.10.2000 рік (зараховано пільговий стаж за Списком №1 з 15.03.1999 року по 19.10.1999 рік - 7 місяців 5 днів), з урахуванням постанови по підприємству про проведення первинної атестації на відповідному робочому місці №813 від 20.10.1994 року, відсутня постанова про проведення чергової атестації робочого місця;

- до страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами трудової книжки НОМЕР_1 від 18.01.1988 року за записом №12-№13 період роботи з 10.12.1994 року по 01.11.1997 року, оскільки у графі 2 розділу «Дата, число, місяць, рік» дата прийняття на посаду - 10.12.1994 року, містить виправлення та не завірено належним чином, чим порушено вимоги пункту 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року №58. Необхідно підтвердити неврахований період стажу у відповідності з пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок).

Також позивача повідомлено, що відомості, зазначені в довідках про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, виданих ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат» №023-821 від 12.03.2020 року з 10.04.2015 року по 02.08.2016 року, №023-822 від 12.03.2020 року з 03.08.2016 року по 25.01.2018 року (пільговий стаж за Списком №1 - 2 роки 9 місяців) та довідки №143-502 від 04.07.2023 року, виданої ПАТ «Камет-Сталь» з 27.09.2021 року по 21.06.2023 року (пільговий стаж за Списком №1 - 1 рік 5 місяців 16 днів) потребують перевірки, щодо відповідності первинним документам, оскільки встановлено розбіжність між записами в вищезазначеній трудовій книжці та в таблиці спецстажу за відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії, позивач оскаржив таку відмову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон №1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Статтею 8 Закону №1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 (у редакції Закону України №3108-IV від 17.11.2005 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Статтею 7 Закону №1788-XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується

Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії є підтвердження особою відповідного страхового стажу.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У пунктах 1, 2 та 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». У відповідності до п.1 даного Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 даного Порядку передбачено , що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Абзацом 1 пункту 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Однак цей порядок поширюється на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №023-817 від 12.03.2020 року, виданої ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», ОСОБА_1 у період з 15.03.1999 року по 31.10.2001 року працював за професією електромонтером з ремонту електрообладнання, що передбачено списком №1 розділ ІІІ підрозділ: 1 код КП:1030100а-1753а, постанова КМУ №162 від 11.03.1994 року.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на відсутність постанови про проведення чергової атестації робочого місця, суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання, згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі по тексту - Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (надалі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів, основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно із пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць, відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена будь-якими правами, повноваженнями чи обов`язками, які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць роботодавцем.

Саме роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме: про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Отже, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за результатами атестації робочих місць як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за не проведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №1, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а. Так, в постанові зазначено, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду вказала про неправомірність дій органу Пенсійного фонду України щодо відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з відсутністю доказів проведення роботодавцем атестації робочого місця.

З матеріалів справи вбачається, що листом №14/1-121 від 26.10.1999 року головного державного експерту області з умов праці продовжено термін дії постанови адміністрації та профкому комбінату від 20.10.94 року №813 «Об аттестации рабочих мест по условиям труда» до 1 січня 2001 року.

Листом №14/1-261 від 27.12.2000 року головного державного експерту області з умов праці надано згоду на використання результатів санітарно-гігієнічних факторів виробничого середовища і трудового процесу отриманих під час попередньої атестації/наказ від 20.10.94 року №813 терміном до 31.12.2001 року.

Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 щодо спірних періодів роботи, вбачається:

- №12 10.12.1994 року прийнятий електрослюсарем 4 розряду ТОВ «Руслан і К» ЛТД (наказ №31 від 12.10.1994);

- №13 01.11.1997 року звільнений за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України (наказ №17 від 29.10.1997).

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить посилання на наказ, на підставі якого зроблено запис про прийняття позивача на роботу в ТОВ «Руслан і К» ЛТД.

Враховуючи викладене, трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача з 12.10.1994 року по 01.11.1997 рік в ТОВ «Руслан і К» ЛТД, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 10.04.2015 року по 02.08.2016 року, з 03.08.2016 року по 25.01.2018 року, з 27.09.2021 року по 21.06.2023 року, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, у трудовій книжці позивача наявні такі записи:

- №14 15.03.1999 року прийнятий в доменний цех електромонтером з ремонту та обслуговуванню електрообладнання 4 розряду в ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (наказ №112 від 26.02.1999 року);

- №16 робоче місце атестовано (постанова №992 від 29.12.2006 року);

- №17 ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського» з 23.05.2011 року перейменовано у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е. Дзержинського»;

- №18 робоче місце атестовано (постанова №656 від 26.12.2012 року);

- №20 робоче місце атестовано (постанова №88 від 28.02.2014 року);

- №23 робоче місце атестовано (постанова №646 від 31.12.2014 року);

- №24 ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського» з 25.01.2017 року перейменовано у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат»;

- №25 25.01.2018 року звільнений за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України (наказ №126 від 25.01.2018 року).

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №023-821 від 12.03.2020 року, виданої ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», позивач у період з 10.04.2015 року по 02.08.2016 року працював в агломераційному виробництві електромонтером з ремонту та обслуговуванню електрообладнання, що передбачено списком №1 розділ ІІ підрозділ: - код КП:2а-3б, постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №023-822 від 12.03.2020 року, виданої ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», позивач у період з 03.08.2016 року по 25.01.2018 року працював в агломераційному виробництві електромонтером з ремонту та обслуговуванню електрообладнання, занятий ремонтом обладнання в умовах діючого виробництва, що передбачено списком №1 розділ ІІІ підрозділ: 2 код КП: постанова КМУ №479 від 04.07.2017 року, наказ Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 року, роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 14.09.2017 року №2385/0/101-17/283.

Крім того, згідно трудової книжки позивача наявні такі записи:

- №35 27.09.2021 року прийнятий до коксового цеху електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду в ПАТ «Дніпровський коксохімічний завод» (наказ №153 від 16.09.2021 року);

- робоче місце атестовано (наказ №846-П від 01.08.2018 року);

- №36 ПАТ «Дніпровський коксохімічний завод» з 11.02.2022 року перейменовано у ПАТ «Камет-Сталь».

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №143-502 від 04.07.2023 року, виданої ПАТ «Камет-Сталь», позивач у період з 27.09.2021 року по 21.06.2023 року працював електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування, передбачено списком №1 розділ IV підрозділ: 3 код КП: постанова КМУ №461 від 24.06.2016 року (Постанова КМУ №479 від 04.07.2017 року), наказ Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 року, роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 14.09.2017 року №2385/0/101-17/283.

Згідно рішення про відмову в призначенні пенсії від 14.07.2023 року №68 пенсійним органом не зараховано до пільгового стажу періоди роботи позивача з 10.04.2015 року по 02.08.2016 року, з 03.08.2016 року по 25.01.2018 року, з 27.09.2021 року по 21.06.2023 року, оскільки періоди потребують перевірки, щодо відповідності первинним документам, оскільки встановлено розбіжність між записами в вищезазначеній трудовій книжці та в таблиці спецстажу за відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 30 вересня 2021 року №300/860/17.

Водночас, суд зазначає, що наявність сумнівів у пенсійного органу може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи позивача до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що не зарахування пенсійним органом періодів, які дають право на призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 із тих мотивів, які викладені у рішенні від 14.07.2023 року №68, не можна вважати обґрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22 та інших.

Додатково слід зазначити, що оскільки ГУ ПФУ і Херсонській області не проводився розрахунок як страхового, так і пільгового стажу позивача з урахуванням періодів, то суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачеві пенсію.

Колегія суддів вважає, що питання виплати позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є передчасним, оскільки спочатку підлягає вирішенню питання права позивача на таку пенсію. Враховуюче викладене, належним способом поновлення порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі, є зобов`язання ГУ ПФУ у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.07.2023 року про призначення пенсії та провести розрахунок страхового та пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в прийнятому рішенні.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, враховуючи часткове зарахування відповідачем до страхового стажу періодів, що є спірними у справі, а також дискреції пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд першої інстанції обґрунтовано визначив та зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.07.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 12.10.1994 року по 01.11.1997 року в ТОВ «Руслан і К» ЛТД та зарахування до пільгового стажу за списком №1 періодів роботи: з 20.10.1999 року по 31.10.2001 року, з 10.04.2015 року по 02.08.2016 року, з 03.08.2016 року по 25.01.2018 року, з 27.09.2021 року по 21.06.2023 року.

При цьому, при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені вимоги в апеляційній скарзі є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року в адміністративній справі №160/26110/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року в адміністративній справі №160/26110/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко