Справа № 260/2293/24
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2024 року м. Ужгород№ 260/2293/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханова З.Б. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , яким просить:

1.Прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрити адміністративне провадження по справі.

2.Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

3.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невірного нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у період з 29 січня 2020 року по 29 листопада 2023 року (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, у тому числі, що підлягали до виплати при звільненні з військової служби), із застосуванням при визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, у розмірі 1762 гривні, а не на 1 січня відповідного календарного року (на 01.01.2020 - 2102 гривні, на 01.01.2021 - 2270 гривень, на 01.01.2022 - 2481 гривню, на 01.01.2023 - 2684 гривні), згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

4.Зобов"язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період служби у військовій частині НОМЕР_1 з 29 січня 2020 року по 29 листопада 2023 року (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, у тому числі, що підлягали до виплати при звільненні з військової служби) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" на 1 січня відповідного календарно року (на 01.01.2020 - 2102 гривні, на 01.01.2021 - 2270 гривень, на 01.01.2022 - 2481 гривню, на 01.01.2023 - 2684 гривні) на відповідний тарифний коефіцієнт, що відповідав у цей період займаній посаді та військовому званню, згідно з додатками 1, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.

5.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у період з 2013 по 2018 роки без включення у їх розрахунок щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60%, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій".

6.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну грошову допомогу для оздоровлення та щорічну матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 2013 по 2018 роки, із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60%, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно у період з 29 січня 2020 року по 29 листопада 2023 року застосовував розмір прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2018 року. Водночас, позивач вважає, що при визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, на основі яких визначалися та визначаються розміри інших складових грошового забезпечення у період з 29 січня 2020 року по 29 листопада 2023 року відповідач повинен був застосовувати прожитковий мінімум станом на 01 січня 2020 року 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року, а тому нарахування та виплата грошового забезпечення позивача здійснювалась з порушенням норм законодавства.

Крім того зазначено, що щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60%, що була передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, відповідачем не включалася до розрахунків виплачених позивачу грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у період з 2013 по 2018 роки.

30 квітня 2024 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позов, відповідно до якого зазначає, що до 12.05.2023 року Кабінетом Міністрів України, як суб`єктом нормотворчої діяльності, змін до пункту 4 Постанови № 704 не вносилось, а отже у відповідача не було підстав діяти у спосіб інший ніж передбачено чинним нормативно-правовим актом.

Крім того зазначено, що Військова частина НОМЕР_1 нарахування та здійснення виплати грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2013-2018 роках здійснювала, керуючись Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII), чинними на той час Постановою КМ України віл 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №1294) та Наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" зі змінами (далі - Наказ МОУ №260). Грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань мають характер одноразового додаткового виду грошового забезпечення відповідно до Закону №2011-ХІІ та Постанови №1294.

Пунктом 8 Інструкції №550 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Просять Суд врахувати, що зазначені правові норми повністю кореспондують та відповідають положенням пунктів 30.3, 33.3 Наказу МОУ №260, що передбачають порядок нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Таким чином, положеннями зазначених нормативно-правових актів, які регламентують порядок нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, в період 2013-2018 років, чітко встановлено, що така винагорода не включається до складових грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення оспорюваної Позивачем грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, так як останні мають характер одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

30 квітня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що викладене у відзиві свідчить про те, що представник відповідача не є компетентним у питаннях нарахування грошового забезпечення військовослужбовців та взагалі не розуміє підставності звернення позивача до суду, суті та обсягу його позовних вимог. Отже, позивач не погоджується із запереченнями представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, вважаю позицію представника відповідача такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а викладені ним обставини не відповідають фактичним обставинам справи, з мотивів аналогічних наведених у позові.

08 травня 2024 року від позивача надійшли Заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких, зазначено, що Враховуючи вищезазначене, відсутні будь-які правові підставі для здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача за період військової служби з 20 травня 2023 року по 17 листопада 2023 року, одноразових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, одноразової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористану щорічну та додаткову відпустку як учаснику бойових дій тощо), так як військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування відповідно до пункту 4 Постанови №704 КМ України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 20 травня 2023 року - виходячи з розміру 1762 гривні.

Обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 у період з 18 червня 1998 року по 29 листопада 2023 року проходив військову службу у Збройних Силах України , що стверджується витягом з послужного списку та трудової книжки, а також приймав участь у бойових діях , що стверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

Зокрема, у період з 20 грудня 2012 року по 29 листопада 2023 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

13 листопада 2023 року Ф ОСОБА_2 (по команді) подавав рапорт до військової частини НОМЕР_1 , з проханням до дня виключення його зі списків особового складу військової частини здійснити нарахування та виплатити усіх належні при звільненні суми грошового забезпечення та інші виплати передбачені чинним законодавством України .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.11.2023 року №358-рс ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас, відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за пунктом 3 підпункту "г" (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) до 18 років)), з правом носіння військової форми одягу .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.11.2023 року №339 у зв`язку із звільненням з військової служби ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29 листопада 2023 року .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2023 року №339 при звільненні з військової служби позивачу належало до виплати:

- грошова допомога при звільненні з військової служби відповідно до пункту 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та розділу 32 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік (календарна вислуга років - 25 років, 04 місяці, 28 днів):

- надбавка за особливості проходження служби в розмірі 100% до посадового окладу, за військове звання та надбавки за вислугу років за листопад 2023 року;

- щомісячна премія в розмірі 487,0 % за відпрацьований період листопада 2023 року;

- грошова компенсація за невикористані 20 діб щорічної основної відпустки за 2016 рік;

- грошова компенсація за невикористані 20 діб щорічної основної відпустки за 2020 рік;

- грошова компенсація за невикористані 45 діб щорічної основної відпустки за 2022 рік;

- грошова компенсація за невикористані 38 діб щорічної основної відпустки за 2023 рік;

- грошова компенсація за невикористані 126 діб додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", як учаснику бойових дій за 2015-2023 роки, відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260;

- грошова компенсація за невикористані 20 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 та 2023 роки, передбаченої статтею 19 Закону України "Про відпустки", у відповідності до вимог абзацу 3 частини 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та вимог абзацу 3 розділу 31 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260;

- грошова компенсація за неотримане речове майно за час проходження військової служби згідно довідки-розрахунку №94 в сумі 103024,40 грн.

Фактичну виплату сум, передбачених наказом від 29.11.2023 року, військова частина НОМЕР_1 провела 13.12.2023 року (загальна сума грошового забезпечення)в розмірі 803 222 грн. та 02.02.2024 року (сума грошової компенсації за неотримане речове майно) в розмірі 101 479 грн., що підтверджується виписками із карткового рахунку Приватбанк.

26 лютого 2024 року, відповідачу було направлено Запит щодо надання відомостей про розмір прожиткового мінімуму, який був встановлений при визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 з 20.01.2020 по 29.11.2023, а також про включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислено грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки, щомісячну додаткову винагороду в розмірі 60%, передбачену постановою КМУ від 22.09.2010 № 889, а також про виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 2013 по 2018 роки.

28 лютого 2024 року відповідачу було направлено заяву із вимогою письмово повідомити позивача про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення при звільненні з військової служби із зазначенням окремо кожного виду виплати, у порядку статті 116 КЗпП України .

Відповідач у відповідь на Запит листом від 06.03.2024 року №141/53/1167 повідомив позивача, що :

за вказаний Вами період посадовий оклад та оклад за військом званням відповідно пункт 4 Постанови № 704 від 30.08.2017 визначався шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб,7 встановленого законом на 01 січня 2018 року 1762 грн., посадовий оклад коефіцієнт 2,40 = 4230 грн., оклад за військовим званням коефіцієнт 0,58 = 1020 грн., а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

У період з 2013 по 2018 роки до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 не включалась, у зв`язку з тим, що відповідно додатку № 25 постанови КМУ № 1294 від 7 листопада 2007 року до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60% не входить.

Мотиви та норми права застосовані судом.

1 .

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704) в первинній редакції було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

З 01.03.2018 п.4 Постанови № 704 було викладено у редакції п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103), а саме:

«Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018".

Пунктом 4 Постанови № 704 було визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Отже, з 29.01.2020, тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18, пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність та була відновлена дія п.4 постанови КМ України № 704 у первісній редакції, тобто в редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Приписами ч.2 ст.265 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним.

Суд наголошує на неможливості виконання положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, що передбачені законом.

Враховуючи викладене, оскільки зміни внесені постановою № 103, зокрема, до п.4 Постанови №704 були визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 діє редакція п.4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін, в якій передбачено, що

для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, але з гарантією того, що такий показник прожиткового мінімуму повинен становити не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що з 29.01.2020 року знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме:

1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Проте, згідно пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ, який набрав чинності 01.01.2017, установлено, що після набрання чинності цим законом мінімальна заробітна плата не застосовуються як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Відтак, під час розв`язання колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VІІІ та п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704 у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. №103 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

При цьому, з 29.01.2020 р. була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 р.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.12.2019 р. по справі №240/4946/18, Верховного Суду, викладеним у постановах від 18.02.2021 р. у справі №200/3775/20-а, від 11.02.2021 р. у справі №200/3757/20-а, а також зазначений правовий висновок підтриманий Верховним Судом у ряді інших постанов, зокрема, від 10.01.2023 у справі № 120/8682/21-а, від 15.02.2023 у справі № 120/6288/21-а, від 27.02.2023 у справі № 640/11131/21, від 22.03.2023 у справі №340/10333/21, від 27.03.2023 у справі №280/11480/21 та у справі № 380/19884/21 від14 лютого 2024 року.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відповідач застосовуючи при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення за період служби у військовій частині НОМЕР_1 з 29 січня 2020 року по 29 листопада 2023 року (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, у тому числі, що підлягали до виплати при звільненні з військової служби) такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, діяв протиправно.

Пункт 4 Постанови від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб викладено в редакції Постанови КМ № 481 від 12.05.2023- набув чинності з 20 травня 2023 року):

Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, відповідачем протиправно не здійснено перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного (2020, 2021, 2022, 2023) року.

2.

Щодо вимоги позивача стосовно визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у період з 2013 по 2018 роки без включення у їх розрахунок щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60%, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" суд назначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Зазначена Інструкція діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно пунктів 30.1, 30.3 Розділу ХХХ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 р. №260 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 р. за №638/15329 (чинної до 19.07.2018 року), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Аналогічно, відповідно до пунктів 33.1-33.3 Розділу ХХХІІІ вищенаведеної Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил України.

Так, відповідно до п. 2 частини першої вказаної постанови, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

На виконання зазначеної Постанови Уряду, наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року №550, затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати. За пунктом 5 Інструкції винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням. Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік. Відповідно до положень пункту 10 Інструкції, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 Постанови № 889).

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина четверта статті 9 Закону № 2011-XII).

Так частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення видів виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Виходячи зі змісту вказаних норм законодавства, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-XII, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Вказане питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17.

У постанові від 06.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків:

згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки додаткова грошова винагорода має щомісячний характер, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 року по справі №825/997/17 звертає увагу на те, що структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена законом, а тому не може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів.

22 вересня 2010 року Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади прийняв постанову, якою з 01 жовтня 2010 року установив щомісячну додаткову грошову винагороду. Як слідує зі змісту подальших змін до цієї постанови, перелік військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода, розширено.

Зі змісту постанови №889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17.

Відповідно до змісту Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671 (у редакції, чинній на час затвердження Інструкції № 550), одним з основних завдань Міністерства оборони України як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, було встановлення порядку грошового забезпечення.

Зазначене повноваження Міністерства оборони України корелює із пунктами 1 інструкцій №550 та №595.

Водночас Велика Палата Верховного Суду наголосила, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 2011-ХІІ та постанови № 889, а не інструкцій № 595 та №550.

Нормами Закону № 2011-ХІІ також встановлено право військовослужбовців на виплату грошової допомоги на оздоровлення.

З наведених вище мотивів до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Інструкції № 260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відтак щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється ці види грошової допомоги.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду визнала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України в постановах від 04 листопада 2014 року у справі №21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі № 21-32а15 та від 19 травня 2015 року у справі № 21-466а15.

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).

Як слідує з обставин справи, щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалась постійно щомісяця з 2013 по 2017 рік.

З огляду на викладене, розрахунок грошової допомоги для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань повинен був проводитися з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Тому виходячи з вищенаведеного, бездіяльність відповідача в частині нарахування позивачу грошової допомоги на оздоровлення та грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди є протиправною , а відтак слід зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2017 роки, з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, у розмірі 60%, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити.

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково

2.Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 які полягають у застосуванні у період із 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення, нарахованого та виплаченого у зв`язку із проходженням військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 .

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за період із 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, у тому числі, що підлягали до виплати при звільненні з військової служби) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" на 1 січня відповідного календарно року на відповідний тарифний коефіцієнт, станом на 01 січня 2020 року, на 01.01.2021 р., на 01.01.2022 р., 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

4. .Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у період з 2013 по 2018 роки без включення у їх розрахунок щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60%, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій".

5.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_3 ) щорічну грошову допомогу для оздоровлення та щорічну матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 2013 по 2018 роки, із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60%, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", з урахуванням раніше виплачених сум.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЗ.Б.Плеханова