Справа № 380/25763/23
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 рокусправа № 380/25763/23

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

(мовою оригіналу):

"2.1.1 визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у:

- невиплаті позивачу у період з 25грудня 2022 року до 14 серпня 2023 року, включно, у встановлених чинним законодавством України розмірах грошового забезпечення та щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою від 28 лютого 2022 року 168 Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», надалі Постанова 168, збільшеної до 100 000,00 грн (ста тисяч гривень 00 копійок), в яких він їх отримував до 25 грудня 2022 року;

- у невиконанні вимог п. «а» ч.1 ст.30 Закону України від 19 жовтня 2000 року 2050-IIІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», надалі Закон 2050-III, у взаємозв`язку з абзацом п`ятим ч.2 ст. 2 Закону України від 24 березня 1995 року 108/95-ВР «Про оплату праці», при виплаті ОСОБА_2 грошового забезпечення, щодо не повідомлення останньому ні про загальну суму грошового забезпечення, ні про його розшифровку за видами виплат;

2.1.2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 :

- доплатити ОСОБА_2 за період з 25 грудня 2022 року до 14 серпня 2023 року, включно, щомісячне грошове забезпечення та щомісячну додаткову винагороду, передбачену Постановою 168,збільшену до 100 000,00 грн (ста тисяч гривень 00 копійок), до тих розмірів, у яких він їх отримував до 25 грудня 2022 року, з урахуванням вже проведених йому виплат за цей же період;

- при щомісячній виплаті ОСОБА_2 грошового забезпечення повідомляти йому про загальну суму його грошового забезпечення, з розшифровкою за видами виплат, відповідно до вимог п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону 2050-III, у взаємозв`язку з абзацом п`ятим ч.2 ст. 2 Закону 108/95-ВР.".

Ухвалою від 08.11.2023 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 червня 2022 року ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у Військовій частині НОМЕР_1 . 25 грудня 2022 року солдат ОСОБА_1 виконував бойове завдання в районі міста Бахмут та отримав травми та поранення. За період з 25 грудня 2022 року до 14 серпня 2023 року ОСОБА_1 , перебуваючи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, переміщаючись з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а також у відпустках для лікування після поранення та травми у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії, згідно абзаців другого, третього пункту 9 розділу I Порядку № 260 мав право на виплату грошового забезпечення за останньою займаною посадою, а згідно абзацу п`ятого пункту 1 Постанови № 168 (абзацу п`ятого пункту 1 Постанови № 168, абзацу четвертого пункту 12 Постанови № 168) на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень.

Стверджує, що у вказаний період позивачу грошове забезпечення та додаткова винагорода виплачені у розмірі меншому, ніж належить, у зв`язку із чим просить суд задовольнити позов.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти позову, мотивуючи тим, що відповідно до довідки про доходи № 1256 від 11.12.2023, виданої військовою частиною НОМЕР_1 стосовно ОСОБА_1 , позивачу було нараховано військовою частиною НОМЕР_1 наступне: за січень 2023 року - 89 823,12 грн, за лютий 2023 року - 43 497,00 грн, за березень 2023 року - 20 50886 грн, за квітень 2023 року - 20 811,00 грн, за травень 2023 року - 77 436,50 грн, за червень 2023 року - 85 327,13 грн., за липень 2023 року - 20 811,00 грн, за серпень 2023 року - 20 809,37 грн, за вересень 2023 року 6187,50 грн., за жовтень 2023 року - 20 760,50 грн. За листопад 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 здійснено нарахування додаткової винагороди за лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року та липень 2023 року у загальній сумі 462 886,69 грн.

Стосовно виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди Позивачу за серпень 2023 року доцільно звернути увагу на те, що позивачу не було нараховано додаткову винагороду за серпень 2023 року у зв`язку із його безпідставною відсутністю у військовій частині НОМЕР_1 з 15.08.2023 по 11.10.2023 та ненаданням документів, які б підтверджували лікування у зв`язку із поранення в серпні 2023 року. Відтак у військової частини НОМЕР_1 відсутня заборгованість щодо сплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди по липень 2023 року.

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач надіслав відповідь на відзив, у якій зазначив, що невиплата грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу за серпень 2023 року була здійснена у зв`язку із його безпідставною відсутністю у розташуванні військової частини НОМЕР_1 з 15 серпня 2023 року, з огляду на Наказ № 467, який ОСОБА_1 не оспорюється. Також зазначив, що докази надані відповідачем на вимогу суду підтверджують факт нарахування грошового забезпечення позивачу за спірний період, а не факт його виплати. Позивач заперечує, що отримав вказані кошти. Крім того стверджує, що сума нарахованих коштів є меншою, від тих, на які позивач має право.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

З 01 червня 2022 року ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у Військовій частині НОМЕР_1

25 грудня 2022 року в районі міста Бахмут Бахмутського району Донецької області солдат ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання отримав травми та поранення, а саме: мінно-вибухову травму, вогнепальне кульове наскрізне поранення лівої поперекової ділянки з евентерацією сальника, пошкодженням тонкої та товстої кишки, перелом клубової кістки зліва, гемоперитонеум, вогнепальне кульове наскрізне поранення тазу зліва, вогнепальне наскрізне поранення м`яких тканин лівого передпліччя.

Травми та поранення отримані ним під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості та не пов`язані з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Ці обставини підтверджуються довідкою від 14 квітня 2023 року вих. № 3864 Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданою ОСОБА_3

25.12.2022 позивач був госпіталізований і до 14.08.2023 року перебував, на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, переміщаючись з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та у відпустках для лікування після поранення та травми у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії, що підтверджується наступним:

- первинною медичної карткою (Форма 100 ПМК) від 25 грудня 2022 року (т. 1 а.с. 13);

- протоколом операції від 25 грудня 2022 року № 7349-7350, (т. 1 а.с. 12);

- епікризом від 16 січня 2023 року до карти № 13949 (408345), (т. 1 а.с. 11);

- випискою від 29 грудня 2022 року з медичної карти № 33157 стаціонарного хворого, (т. 1 а.с. 10);

- довідкою від 18 січня 2023 року вих. № 406 військової частини НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 8);

- повідомлення від 18 січня 2023 року вих. № 770 військової частини НОМЕР_2 , (т. 1 а.с. 8);

- довідка від 15 травня 2023 року № 90 КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної Ради (т. 1 а.с. 9);

- виписка від 24 травня 2023 року з медичної карти стаціонарного хворого № 1967 КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної Ради, надалі (т. 1 а.с. 40);

- відпускний квиток від 09 лютого 2023 року вих. № 520 Військової частини НОМЕР_1 , відпускний квиток від 25 травня 2023 року вих. № 2984 Військової частини НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 37-39);

- довідки військово-лікарських комісій: від 18.01.2023 вих. № 694 Військової частини НОМЕР_2 , від 14.02.2023 вих. № 1682 Військової частини НОМЕР_2 , від 14.03.2023 вих. № 2853 Військової частини НОМЕР_2 , від 13.04.2023 вих. № 3940 Військової частини НОМЕР_2 , від 24.05.2023 вих. № 697 КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної Ради, від 23.06.2023 вих. № 1860 Військової частини НОМЕР_3 , від 14.08.2023 вих. № 2518 Військової частини НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 20 - 36).

Вважаючи, що йому не у повному обсязі виплачене грошове забезпечення та додаткова винагорода, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовців та членів їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. (ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (далі - Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції, що діяла станом на час отримання позивачем поранення 25.12.2022) передбачено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Подальші зміни, внесені у цю постанову не змінили правового регулювання щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, як у випадку позивача, що не заперечується відповідачем.

Також, Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 новим розділом був доповнений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197), а саме: «XXXIV. Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану».

Так у пункті 11 Розділу XXXIV Порядку передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що військовослужбовці мають право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. на період лікування та відпустки у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком ВЛК, - за весь час перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Відповідно до п. 8 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам грошове забезпечення виплачується: - щомісячні основні та додаткові види в поточному місяці за минулий.

Позивач стверджує, що до 25 грудня 2022 року, тобто до дати отримання під час безпосередньої участі у бойових діях тяжкого поранення, ОСОБА_1 за листопад 2022 року у грудні 2022 року, отримував: - додаткову винагороду у розмірі 98 500,00 грн 16.12.2022; - грошове забезпечення у в розмірі 20 893,13 грн двома платежами: 14396,56 грн 07.12.2022 та 6496,57 грн 30.12.2022.

Відповідач дану обставину не спростував та не заперечив.

Суд ухвалою зобов`язав військову частину НОМЕР_1 надати суду довідку про нараховане та виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 25.12.2022 по 16.08.2023 у розрізі складових грошового забезпечення за кожен місяць.

На виконання вимоги суду відповідач надав суду довідку від 22.02.2024 № 449 про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за період січень грудень 2023, а також 24.04.2024 надіслав відомість зарахувань заробітної плати позивача на картковий рахунок за період грудень 2022 серпень 2023. Також відповідач разом із відзивом надав довідки позивача про доходи за січень вересень 2023, січень листопад 2023, та розрахункові листи за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2023.

Із вказаних довідок судом встановлено наступне:

- за грудень 2022 року позивачу у січні 2023 нараховане грошове забезпечення разом із додатковою винагородою у сумі 89823,12 грн, яке виплачене трьома платежами (за вирахуванням військового збору): 13.01.2023 12993,13 грн., 17.01.2023 1448,77 грн, 19.01.2023 74033,87 грн., у травні 2023 року позивачу нарахована сума додаткової винагороди у розмірі 15 806,45 грн, яка виплачене 10.05.2023 (без урахування військового збору). Тобто разом позивачу нараховано 105629,57 грн.;

- за січень 2023 року позивачу у лютому 2023 року нараховане грошове забезпечення 13497,00 та додаткова винагорода у сумі 30000,00 грн, яке виплачене двома платежами (за вирахуванням військового збору): 07.02.2023 13294,54 грн., 21.02.2023 29550,00 грн, , у травні 2023 року позивачу нарахована сума додаткової винагороди у розмірі 15 806,46 грн, яка виплачене 23.05.2023 (без урахування військового збору). Тобто разом позивачу нараховано 59303,46 грн.;

- за лютий 2023 року позивачу у березні 2023 року нараховане грошове забезпечення 20508,86 грн., яке виплачене (за вирахуванням військового збору) 10.03.2023, у травні 2023 року позивачу нарахована сума додаткової винагороди у розмірі 25000,0 грн, яка виплачене 23.05.2023 (без урахування військового збору), у листопаді 2023 позивачу нарахована додаткова винагорода у розмірі 75000,0 грн., яка виплачена (без урахування військового збору). Тобто разом позивачу нараховано 120508,86 грн.;

- за березень 2023 року позивачу у квітні 2023 року нараховане грошове забезпечення 20811,00 грн., яке виплачене (за вирахуванням військового збору) 11.04.2023, у листопаді 2023 позивачу нарахована додаткова винагорода у розмірі 100000,0 грн., яка виплачена (без урахування військового збору). Тобто разом позивачу нараховано 120811,00 грн.;

- за квітень 2023 року позивачу у травні 2023 року нараховане грошове забезпечення 20811,00 грн., яке виплачене (за вирахуванням військового збору) 23.05.2023, у листопаді 2023 позивачу нарахована додаткова винагорода у розмірі 100000,0 грн., яка виплачена (без урахування військового збору). Тобто разом позивачу нараховано 120811,00 грн.;

- за травень 2023 року позивачу у червні 2023 року нараховане грошове забезпечення 20811,00 грн., яке виплачене (за вирахуванням військового збору) 08.06.2023, та додаткова грошова винагорода у розмірі 64516,13 грн. яка виплачена (за вирахуванням військового збору) 20.06.2023, у листопаді 2023 позивачу нарахована додаткова винагорода у розмірі 35483,87 грн., яка виплачена (без урахування військового збору). Тобто разом позивачу нараховано 120805,00 грн.;

- за червень 2023 року позивачу у липні 2023 року нараховане грошове забезпечення 20811,00 грн., яке виплачене (за вирахуванням військового збору) 10.07.2023, у листопаді 2023 позивачу нарахована додаткова винагорода у розмірі 100000,0 грн., яка виплачена (без урахування військового збору). Тобто разом позивачу нараховано 120811,00 грн.;

- за липень 2023 року позивачу у серпні 2023 року нараховане грошове забезпечення 20809,37 грн., яке виплачене (за вирахуванням військового збору) 09.08.2023, у листопаді 2023 позивачу нарахована додаткова винагорода у розмірі 70967,74 грн., яка виплачена (без урахування військового збору). Тобто разом позивачу нараховано 91776,74 грн.;

- за серпень 2023 року позивачу у вересні 2023 року нараховане грошове забезпечення 6187,5 грн., яке виплачене (за вирахуванням військового збору), у листопаді 2023 позивачу перераховане грошове забезпечення, встановлена сума переплати 3592,73 грн.. Тобто за підсумком позивачу нараховано 2594,77 грн.

Із наведеного слідує, що відповідач упродовж спірного періоду не у повному обсязі нараховував позивачу грошове забезпечення та додаткову винагороду.

Суд зауважує, що відповідач ні у відзиві, ні у заявах не пояснив причину нарахування позивачу різних сум грошового забезпечення та додаткової винагороди, незважаючи на те, що представник позивача описував такі розрахунки у відповіді на відзив та додаткових поясненнях.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач не у повному обсязі нарахував та виплатив належне позивачу грошове забезпечення та додаткову винагороду за період з 25.12.2022 до 31.07.2023, що має наслідком зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 провести перерахунок і виплату позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди за відповідний період з урахуванням виплачених сум та висновків суду.

Разом із тим, суд вважає правильним нарахування позивачу грошового забезпечення за серпень 2023, з наступних підстав.

Як вбачається із долученої до позовної заяви копії довідки військово-лікарської комісії № 2518 від 14.08.2023, виданої військовою частиною НОМЕР_3 , солдат ОСОБА_1 14 серпня 2023 року пройшов медичний огляд військово- лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_3 та був визнаний обмежено придатним до військової служби. Після завершення проходження медичного огляду позивач у розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся.

У зв`язку з чим наказом командира військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування стосовно неповернення Позивача у розташування військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 18.12.2023 № 467 встановлено, що солдат резерву 42 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 15.08.2023 по 11.10.2023 був відсутній на військовій службі без поважних причин.

Крім того, позивач після проходження медичного огляду військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_1 документів, які підтверджують його лікування у зв`язку із пораненням у серпні 2023 року не надав.

Таким чином невиплата грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу за серпень 2023 року була здійснена у зв`язку із його безпідставною відсутністю у розташуванні військової частини НОМЕР_1 у серпні 2023 року.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача «при щомісячній виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення повідомляти йому про загальну суму його грошового забезпечення з розшифровкою за видами виплат, відповідно до вимог п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону № 2050-III, у взаємозв`язку з абзацом п`ятим ч. 2 ст. 2 Закону № 108/95-ВР», суд зазначає наступне.

Позивач пов`язує своє порушене право з бездіяльністю відповідача, яка полягає у «невиконанні вимог п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050- III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», надалі Закон № 2050-III, у взаємозв`язку з абзацом п`ятим ч. 2 ст. 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», надалі Закон № 108/95-ВР, при виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення, щодо не повідомлення останньому ні про загальну суму грошового забезпечення, ні про його розшифровку за видами виплат».

Суд зауважує, що Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050- III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» має лише 8 статей та не містить п. «а» ч. 1 ст. 30, порушення якої позивач стверджує.

Також стаття 2 «Структура заробітної плати» Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» не містить абзацу п`ятого частини НОМЕР_4 , порушення якого позивач стверджує.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» дає лише визначення структури заробітної плати. «Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.».

Разом із тим позивач стверджує, що у Військовій частині НОМЕР_1 при щомісячній виплаті ОСОБА_3 грошового забезпечення не виконуються вимоги п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону № 2050-III, у взаємозв`язку з абзацом п`ятим ч. 2 ст. 2 Закону № 108/95-ВР, оскільки йому не повідомляється про загальну суму грошового забезпечення та про його розшифровку за видами виплат, внаслідок чого неможливо з`ясувати, чи виплачується ОСОБА_3 грошове забезпечення у розмірах, встановлених чинним законодавством України.

Суд зауважує, що позивач у позові не конкретизує у якій формі відповідач має його повідомляти «про загальну суму його грошового забезпечення з розшифровкою за видами виплат».

Відповідач із приводу цього зазначає: «… військовослужбовцям Збройних Сил України здійснюється виплата грошового забезпечення. У статті 30 Закону України «Про оплату праці» встановлено обов`язок роботодавця повідомляти працівника про розміри саме заробітної плати, а не грошового забезпечення. Варто звернути увагу, що військова служба є державною службою особливого характеру і застосування норм законодавства стосовно військовослужбовців повинно здійснюватися із врахуванням спеціальних нормативно-правових актів, які прийняті для врегулювання відносин, в тому числі трудових, між військовослужбовцями та державою. У Відповідача не виникло обов`язку повідомляти Позивача про розміри його грошового забезпечення. Крім того, Позивач не звертався до Відповідача щодо отримання таких відомостей. Позовна вимога щодо зобов`язання Відповідача повідомляти Позивача про розміри його грошового забезпечення є передчасною та стосується правовідносин, які, можливо, будуть мати місце у майбутньому. Крім того, таке зобов`язання суперечитиме вимогам чинного законодавства…».

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. … Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 затверджений порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Зазначений порядок не містить обов`язку військової частини щомісячно надавати військовослужбовцю «розрахунковий лист» із відображенням нарахованого та виплаченого грошового забезпечення.

Разом із тим суд відмічає, що відсутність такого прямого обов`язку не позбавляє військовослужбовця права на отримання інформації щодо нарахованого йому грошового забезпечення за відповідним зверненням.

Позивач стверджує, що звертався до ВЧ НОМЕР_1 із відповідним рапортом, а адвокат із запитом, але не отримав відповідь.

Так із матеріалів справи встановлено, що позивач скерував командиру ВЧ НОМЕР_1 рапорт від 09.09.2023, який вручений 14.09.2023 Укрпоштою.

Із змісту рапорту слідує, що позивач просить:

«… 1. … призначити службове розслідування;

2. про результати службового розслідування і прийняте за ним рішення/вчинені дії, а також про результати розгляду цього рапорту і прийняте за ним рішення/вчинені дії, повідомити письмово на його адресу ( АДРЕСА_1 ) з наданням належним чином засвідчених і оформлених (згідно вимог Національного стандарту ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації, Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів, прийнятого та наданого чинності з 01 вересня 2021 року наказом від 01 липня 2020 року № 144 Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», надалі ДСТУ 4163:2020, п. 2.8.22 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом від 07 квітня 2017 року №124 Генерального штабу Збройних Сил України, надалі Інструкція № 124), тобто шляхом вчинення під текстом кожного документа у чотири рядки наступного запису: «Згідно з оригіналом; найменування посади, військового звання, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, фото-, світло- або ксерокопій (витягів) з документів, які підтверджують як прийняті рішення/вчинені дії, так і документів, які стали підставою для прийняття відповідного рішення/ вчинення дії.».

Із даного рапорту слідує, що позивач не звертався про отримання інформації щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення у розрізі складових.

Також 09.09.2023 до відповідача звернувся адвокат позивача із адвокатським запитом, у якому серед іншого просив надати копій документів щодо: «… загальної суми грошового забезпечення, з детальною розшифровкою за видами кожної з виплат, що було кожного місяця нараховане та виплачене солдату ОСОБА_1 за період з 25 грудня 2022 року до поточної дати».

Адвокатський запит отриманий ВЧ НОМЕР_1 03.10.2023.

Позивач стверджує, що відповідь надана не була.

Суд не надає оцінку відсутності відповіді відповідача на адвокатський запит, оскільки позивач не оскаржує таку бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 .

Враховуючи наведене, позивач не надав суду доказів звернення до ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про надання йому інформації про загальну суму його грошового забезпечення з розшифровкою за видами виплат.

Також суд із урахуванням викладеного не встановив бездіяльності відповідача, яка полягає у невиконанні вимог п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050- III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», у взаємозв`язку з абзацом п`ятим ч. 2 ст. 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці».

Відтак у цій частині позовних вимог належить відмовити.

Щодо розподілу судових витрат суд відмічає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

При цьому, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача надав договір про надання правничої допомоги №23.09-04.01 від 09.09.2023, ордер серії ВС №1232750 від 02.11.2023, акт виконаних робіт від 27.04.2024, відповідно до якого наданими послугами є: ознайомлення із документами, надання консультації, підготовка проекту Рапорту 5000,0 грн., підготовка та подання позову, відповіді на відзив, заперечень, пояснень 15000,0 грн. Загальна вартість витрат становить 20000,00 грн.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд вважає, що обґрунтованим, пропорційним до предмета спору та співмірним ціні позову розміром витрат на правничу допомогу є сума 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сума судових витрат на правничу допомогу, належна до стягнення на користь позивача складає 2500,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) у період з 25 грудня 2022 року до 31 липня 2023 року, включно, у встановлених чинним законодавством України розмірах грошового забезпечення та щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100 000,00 грн.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) за період з 25 грудня 2022 року до 31 липня 2023 року, включно, щомісячне грошове забезпечення та щомісячну додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100 000,00 грн, з урахуванням проведених виплат та висновків суду.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) понесені витрати на правничу допомогу у сумі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) грн.

У задоволенні решти позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМорська Галина Михайлівна