Справа № 420/3082/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3082/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ПФУ в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ПФУ в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо обрахунку розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020 року, виходячи з відсоткової надбавки за науковий ступінь (5%) від посадового окладу протиправними;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести зміни у довідку №ЮО117566 від 08.11.2023 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020 року, виходячи з відсоткової надбавки за науковий ступінь (15%), та направити її до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, для перерахунку з 01.02.2020 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2014 по 2019 роки позивач проходив військову службу в Науково-дослідному центрі Збройних Сил України Державний океанаріум, який згодом відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 490-р Про реорганізацію науково-дослідного центру Збройних Сил України Державний океанаріум та наказу Міністерства оборони України від 19 вересня 2018 року № 479 Про заходи щодо реорганізації науково-дослідного центру Збройних Сил України Державний океанаріум було реорганізовано шляхом приєднання його до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія. З 2012 року позивач має науковий ступінь кандидата наук. Відповідно до вищезазначеного Розпорядження та наказу Міністра оборони України з 19.09.2018 року Науково-дослідний центр Збройних Сил України Державний океанаріум було реорганізовано шляхом приєднання, він перестав бути науковою установою і став частиною закладу вищої освіти Національного університету Одеська морська академія. З 11.04.2019 року позивач був зарахований у розпорядження Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України. Розмір грошового забезпечення при цьому був збереженим з попереднього місця служби. В цей час він був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.09.2019 року № 176 він був виключений зі списків особового складу. Відповідно до цього наказу, останнім днем проходження служби є 07.09.2019 року. 08.11.2023 року на виконання Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 по справі №420/4833/23 відповідачем виготовлено довідку про стан грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2020 року та направлено її до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для перерахунку розміру пенсії позивача з 01.02.2020 року, з якої вбачається, що надбавка за науковий ступінь складає (5%) 529,50 грн. В той же час, на момент звільнення позивач має науковий ступінь кандидата наук, проходив службу та звільнений з наукової посади закладу вищої освіти Національного університету Одеська морська академія.

Отже, позивач оскаржує протиправні дії Відповідача щодо заниження йому надбавки за науковий ступінь та вчене звання під час складання довідки від 08 листопада 2023 року.

Ухвалою суду від 05.02.2024 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Копію ухвали суду від 05.02.2024 року про відкриття провадження у справі доставлено в електронний кабінет користувача ІНФОРМАЦІЯ_2 08.02.2024 року.

Відповідач не подав відзив у строк визначений в ухвалі суду від 05.02.2024 року.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 4 ст.159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Також копію ухвали суду від 05.02.2024 року про відкриття провадження у справі доставлено в електронний кабінет користувача Головного управління ПФУ в Одеській області 08.02.2024 року.

Третя особа не скористалась своїм правом подати пояснення щодо адміністративного позову.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 року по справі № 420/3082/24 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020 року у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2020 року основного розміру його пенсії.

30.10.2023 року позивачу відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 року по справі № 420/4833/23 видано довідку №ЮО117566 про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 01.01.2020 року.

При цьому, у зазначеній довідці про розмір грошового забезпечення позивачу, зокрема, встановлено надбавку за науковий ступінь 5%.

Вважаючи дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо обрахунку розміру грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2020 року, виходячи з відсоткової надбавки за науковий ступінь (5%) від посадового окладу, визнати протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-ХІІ).

Згідно із ст. 43 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо зменшення розміру надбавок за наукову ступінь кандидата технічних наук до 5%, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України Про вищу освіту № 1556 від 01.07.2014 (далі за текстом - Закон № 1556) законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України Про освіту, Про наукову і науково-технічну діяльність, цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Виходячи зі змісту пункту 6 частини 1 статті 1 Закону №1556-VII вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) це заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону №1556-VII державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до: 1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти; 2) діяльності та повноважень вченої ради; 3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення; 4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників; 6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти. Акти, передбачені у пунктах 6 і 7 цієї частини, затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що законодавством передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти зі специфічними умовами навчання). Особливістю їх правового статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, до яких не відноситься визначення матеріального забезпечення науково-педагогічних працівників. Водночас, основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є Закон України Про вищу освіту.

Частиною 2 статті 59 Закону №1556-VII визначено, що науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцент і старшого дослідника 25 відсотків посадового окладу, професор 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень.

Згідно з підпунктом 8 пункту 2 розділу XV Прикінцеві та перехідні положення Закону №1556-VII після набрання чинності цим Законом науковий ступінь кандидата наук прирівнюється до наукового ступеня доктора філософії, а вчене звання старшого наукового співробітника до вченого звання старшого дослідника.

Отже, вказаними нормами чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання безвідносно до того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи звичайним закладом вищої освіти.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач на день звільнення з військової служби займав посаду начальника науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», та згідно Диплому серії ДК №009311 здобув наукову ступінь кандидата психологічних наук на підставі рішення Атестаційної колегії від 26.09.2012 року.

З наведеного слідує, що матеріальне забезпечення фахівця такого закладу має здійснюватися з урахуванням вимог, зокрема, статті 59 Закону №1556-VII.

Разом з цим, відповідач не надав відзиву та відповідно не навів будь-яких доводів правомірності встановлення позивача доплати за науковий ступінь кандидата технічних наук - 5%.

Крім цього суд вважає, що до спірних правовідносин за участю позивача, як до науково працівника вищого військового закладу зі специфічними умовами навчання, мають застосовуватися приписи Закону України Про вищу освіту, якими, зокрема ч. 2 ст. 59, установлено доплати за науковий ступінь у розмірах не менше ніж 15 відсотків посадового окладу та за вчене звання 25 відсотків.

На переконання суду те, що позивач є військовослужбовцем та на нього поширюються правові гарантії, передбачені Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не нівелює його право на отримання доплати за науковий ступінь у розмірі, що встановлений ст.59 Закону України Про вищу освіту.

Суд зауважує, що правила визначення доплати за науковий ступінь, установлені пп.2 п.6 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30.08.2017, поширюються на всіх військовослужбовців, які мають такі наукові ступені та вчені звання, у той же час для тих військовослужбовців, які проходять службу у вищих військових навчальних закладах, така доплата має встановлюватися з урахуванням мінімальних гарантій, що передбачені ст. 59 Закону №1556-VII.

Частиною 3 статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Виходячи з наведених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання у спірних правовідносинах слід застосовувати норму ч. 2 ст. 59 Закону №1556, а не положення підзаконного акта пп.пп. 2, 3 п. 6 Постанови № 704.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що при визначенні надбавки за науковий ступінь та вчене звання позивачу необхідно застосовувати доплату за науковий ступінь у розмірі 15% від посадового окладу відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону № 1556-VII.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020 із зазначенням відомостей щодо відсоткового розміру доплати за науковий ступінь - кандидат наук у розмірі 15% від посадового окладу, відповідно до положення частини 2 статті 59 Закону України "Про вищу освіту", що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині вимог.

На підставі вищевикладеного суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягають у заниженні ОСОБА_1 надбавки за науковий ступінь під час складання довідки №ЮО117566 від 08.11.2023 року про розмір грошового забезпечення.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до положень частини 2 статті 59 Закону України "Про вищу освіту", вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704, Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45, підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01.01.2020 року із зазначенням, зокрема, надбавки за науковий ступінь 15 %, для здійснення перерахунку пенсії з 01.02.2020 року.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню шляхом:

- визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо заниження ОСОБА_1 надбавки за науковий ступінь під час складання довідки №ЮО117566 від 08.11.2023 року про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020 року;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області внести зміни у довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 №ЮО117566 від 08.11.2023 року станом на 01.01.2020 року із зазначенням надбавки за науковий ступінь 15 % для здійснення перерахунку пенсії з 01.02.2023 року у відповідності до положень частини 2 статті 59 Закону України "Про вищу освіту", статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ПФУ в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо заниження ОСОБА_1 надбавки за науковий ступінь під час складання довідки №ЮО117566 від 08.11.2023 року про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області внести зміни у довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 №ЮО117566 від 08.11.2023 року станом на 01.01.2020 року із зазначенням надбавки за науковий ступінь 15 % для здійснення перерахунку пенсії з 01.02.2023 року у відповідності до положень частини 2 статті 59 Закону України "Про вищу освіту", статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 );

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, (, 65107, м.Одеса, вул. Канатна, 83).

Суддя П.П. Марин