Справа № 320/10769/22
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року № 320/10769/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 04.10.2022 № 1062-18-6-VІІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та відмову у передачі в приватну власність гр. ОСОБА_1 , на території Димерської селищної територіальної громади»;

- зобов`язати Димерську селищну раду Вишгородського району Київської області розглянути повторно подане клопотання та прийняти рішення щодо затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва з передачею у власність земельної ділянки кадастровий номер якої: :17:130:0015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проект землеустрою на земельну ділянку кадастровий номер якої: :17:130:0015 розроблено з дотриманням норм і вимог чинного законодавства України, містить усю необхідну документальну та інформативну базу щодо зазначеної земельної ділянки. Розробленню проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачу земельної ділянки з кадастровим номером :17:130:0015 для ведення індивідуального садівництва, загальною площею 0,1200 га, передував виданий ГУ Держгеокадастру у Київській області наказ від 04.09.2020 № 10-13141/15-20-20-сг, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області. Через життєві обставини, позивач не зміг завчасно затвердити зазначений проект і подав відповідне клопотання лише у жовтні 2021 року. Однак, відповідачем прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою за вказаною земельною ділянкою та відмовлено у передачі її у власність із посиланням на оголошений в країні воєнний стан, зокрема п.п. 5 п. 27 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України. Позивач вважає, що закон немає зворотної сили в часі, тому відповідач протиправно застосував до нього нововведені норми, а також порушив вимоги Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та зазначив, що передача земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Крім того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані «відведення». Посилаючись на практику Верховного Суду зазначає, що надання дозволу на розробку землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво, за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Під час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення не порушено прав та законних інтересів позивача, оскільки рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства.

Представник позивача скористався своїм правом на подачу відповіді на відзив, в якій виклав свої пояснення щодо наведених відповідачем аргументів у відзиві, які вважає безпідставними та такими, що не спростовують обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 у жовтні 2021 року звернувся до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області із заявою про затвердження проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, загальною площею 0.1200 га, кадастровий номер: :17:130:0015, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Димерською селищною радою на 18 сесії 6 засідання VIII скликання прийнято рішення від 04.10.2022№ 1062-18-6-VIII, яким на підставі ст.ст.12, 186, пп.5 п.27 розділу Х Перехідні Положення Земельного кодексу України, ст.ст.26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішено:

- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер :17:130:0015 для індивідуального садівництва (код КВЦПЗД-01.05) на території Димерської селищної територіальної громади, розроблений ФОП ОСОБА_2 ;

- відмовити у передачі в приватну власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер :17:130:0015 для індивідуального садівництва (код КВЦПЗД-01.05) на території Димерської селищної територіальної громади.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада у межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

За приписами частини 5 статті 60 вказаного Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до пункту «б» статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин першої і другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

За приписами частин 6, 7, 9, 10 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками отримання проекту землеустрою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Як вбачається з рішення Димерськогої селищної ради Вишгородського району Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та відмову у передачі в приватну власність гр. ОСОБА_1 » від 04.10.2022 № 1062-18-6-VIII, 18 сесія 6 засідання VIII скликання вирішила:

1. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер :17:130:0015 для індивідуального садівництва (код КВЦПЗД-01.05) на території Димерської селищної територіальної громади, розроблений ФОП ОСОБА_2 ;

2. Відмовити у передачі в приватну власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер :17:130:0015 для індивідуального садівництва (код КВЦПЗД-01.05) на території Димерської селищної територіальної громади.

На виконання статті 25 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV (далі - Закон № 858-IV) документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Стаття 30 Закону № 858-IV визначає, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Відповідно до частин першої, п`ятої і шостої статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Отже, земельним законодавством передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, у статті 118 Земельного кодексу України не передбачено. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в установленому порядку 13.07.2020 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для « 01.05 для індивідуального садівництва» орієнтовною площею 0,12 га, яка розташована на території Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 04.09.2020 № 10-13141/15-20-сг позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

На підставі наказу від 04.09.2020 № 10-13142/15-20-сг позивачем укладено договір на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва із ФОП ОСОБА_2 .

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва позивачу погоджено експертом державної експертизи Головного управління Дергеокадастру у Вінницькій області, про що свідчить висновок про розгляд документації із землеустрою від 09.10.2020 № 21233/82-20.

28.10.2020 у Державному земельному кадастрі здійснено державну реєстрацію земельної ділянки за місцем розташування: Київська область, Вишгородський район, Толокунська сільська рада та присвоєно кадастровий номер :17:130:0015, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Судом встановлено, що позивач звернувся до голови Толокунської сільської ради із заявою про розгляд і затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку за кадастровим номером :17:130:0015, яка була зареєстрована у Димерській селищній раді 20.10.2021 за вх.№ 1557/02-28.

До заяви позивачем додано оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ФОП ОСОБА_2 .

Поряд з цим, слід зазначити, що у зв`язку із проведенням реорганізації сільських рад рішенням Димерської селищної ради від 27.11.2020 № 5-1-VIII на 1 сесії селищної ради VІІІ скликання було розпочато процедуру реорганізації Абрамівської, Богданівської, Вахівської, Глібівської, Демидівської, Димерської, Катюжанської, Козаровицької, Литвинівської, Любимівської, Ровівської, Руднє-Димерської, Сухолуцької, Толокунської і Ясногородської сільських рад (далі сільські ради); утворено комісію з реорганізації сільських рад та визначено, що Димерська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків сільських рад.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За результатами розгляду заяви позивача Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області 04.10.2022 прийнято рішення № 1062-18-6-VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та відмову у передачі в приватну власність гр. ОСОБА_1 ».

Сторонами у справі не заперечується, що вказане рішення від 04.10.2022 № 1062-18-6-VIII прийнято відповідачем з порушенням двотижневого строку з дати надходження проекту землеустрою, встановленого статтею 118 Земельного кодексу України.

При цьому, відповідачем не надано доказів вчасного прийняття протягом двох тижнів з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідного рішення та не повідомив про причини поважності пропуску строку щодо прийняття рішення, чим допустив протиправну бездіяльність у зволіканні із розглядом і прийняттям відповідного рішення майже рік із дати надходження проекту землеустрою.

В той час, позивач не оскаржує бездіяльність відповідача щодо невчасного прийняття у встановлений законодавством строк відповідного рішення. Також, не надав доказів оскарження в іншому судовому провадженні.

Суд також звертає увагу на той факт, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача було розроблено у жовтні 2020 року, а із заявою до відповідача позивач звернувся через рік у жовтні 2021 року, як зазначає сам позивач, з огляду на життєві особисті обставини позивача.

При цьому, суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжено та діє наразі.

Законом України від 24.03.2022 № 2145-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» (далі Закон № 2145-XI), який набрав чинності 07.04.2022, до Земельного кодексу України були внесені зміни.

Так, Законом № 2145-XI розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 27 (у редакції станом на дату прийняття оскаржуваного рішення), згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей зокрема: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (підпункт 5).

Приймаючи цей закон законодавець з метою недопущення зловживань переслідував ціль заборонити прийняття рішення про безоплатну передачу земель та надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі.

Суд зазначає, що Закон № 2145-XI встановлює абсолютно визначене імперативне правило, зміст якого полягає у забороні органам місцевого самоврядування під час дії воєнного стану приймати рішення про безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність.

Така заборона узгоджується із частиною другою статті 64 Конституції України, у якій передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції.

При цьому право власності на землю гарантується частиною другою статті 14 Конституції України, а тому не належить до переліку прав, що не можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Враховуючи вищенаведені положення норм матеріального права, що регулюють спірні у цій справі земельні відносини (безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність) під час дії воєнного стану та підстави, на які заявник послався, з метою дотримання розумного балансу між інтересами позивача та реальними можливостями відповідача передати земельну ділянку у приватну власність, враховуючи заборону на таку передачу, а також з огляду на те, що органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у період дії воєнного стану відповідач позбавлений можливості діяти всупереч забороні, що встановлена підпунктом 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України та вирішувати питання з передачі земельних ділянок у приватну власність.

З огляду на зазначене, відповідач приймаючи оскаржуване рішення від 04.10.2022 № 1062-18-6-VIII затвердив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер :17:130:0015 для індивідуального садівництва (код КВЦПЗД-01.15) на території Димерської селищної територіальної громади, розроблений ФОП ОСОБА_2 , та на підставі діючого законодавства правомірно відмовив позивачу у передачі в приватну власність зазначеної земельної ділянки.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення від 04.10.2022 № 1062-18-6-VIII та, як наслідок, зобов`язання відповідача повторно розглянути подане клопотання позивача, яке вже розглянуто останнім.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості після завершення воєнного стану звернутись до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області з клопотанням про передачу бажаної земельної ділянки йому у власність, зважаючи на те, що п.1 оскаржуваного рішення відповідача затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер: :17:130:0015 для індивідуального садівництва (код КВЦПЗД-01.05) на території Димерської селищної територіальної громади, розроблений ФОП ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частинами першою, другою статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведена правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі та у межах повноважень, передбачених чинним законодавством України, а відтак підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області (07330, Київська область, Вишгородський район, смт. Димер, вул. Соборна, 19, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.