Справа № 619/6219/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 р.Справа № 619/6219/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Чернігівської митниці на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 01.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Гуляєва Г.М., вул. Жовтнева, 235, смт. Котельва, Котелевський, 38600, повний текст складено 05.04.24 року по справі № 619/6219/21

за позовом ОСОБА_1

до Чернігівської митниці

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Чернігівської митниці, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Чернігівської митниці в справі про порушення митних правил №0800/10200/21 від 30.11.2021 року, а провадження у справі про порушення митних правил, порушеного у відношені ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 4 стаття 469 МК України, закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 01.04.2024 позовну заяву задоволено повністю.

Постанову Чернігівської митниці Державної митної служби України про порушення митних правил № 0800/10200/21 від 30 листопада 2021 року скасовано, а справу про порушення митних правил № 0800/10200/21 щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 469 МК України закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Чернігівської митниці на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 01.04.2024 та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що 03.09.2021 року о 11 год. 11 хв. в зону митного контролю митного поста «Славутич» Чернігівської митниці у напрямку «виїзд за митну територію України» по смузі руху «зелений коридор» заїхав легковий автомобіль марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Литва), в якому водієм слідував громадянин України ОСОБА_2 . Проведеною перевіркою встановлено, що транспортний засіб марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ввезено з метою особистого користування на митну територію України 12.07.2018 в зоні діяльності Харківської митниці ДФС у митному режимі транзиту громадянкою України ОСОБА_1 . Інформація щодо переміщення через митний кордон України автомобіля марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , поміщення зазначеного транспортного засобу в інший митний режим, дозволений Митним кодексом України, після 12.07.2018 в ЄАІС Держмитслужби та АСМО «Інспектор» відсутня. Зазначає, що факт передачі ОСОБА_3 транспортного засобу особистого користування - легковий автомобіль марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ввезеного 12.07.2018 у режимі транзиту у користування особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України є доведеним, отже позивача правомірно притягнуто до відповідальності за ч. 4 ст. 469 МК України.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи без відсутності його та позивачки, одночасно просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а спірне рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 03.09.2021 року о 11 год. 11 хв. в зону митного контролю митного поста "Славутич" Чернігівської митниці в напрямку "виїзд за митну територію України" по смузі руху "зелений коридор" заїхав легковий автомобіль марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Литва), в якому водієм слідував громадянин України ОСОБА_2 .

Проведеною перевіркою встановлено, що транспортний засіб марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ввезено з метою особистого користування на митну територію України 12.07.2018 в зоні діяльності Харківської митниці ДФС у митному режимі транзиту громадянкою України ОСОБА_1 .

Інформація щодо переміщення через митний кордон України автомобіля марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , поміщення зазначеного транспортного засобу в інший митний режим, дозволений Митним кодексом України, після 12.07.2018 в ЄАІС Держмитслужби та АСМО "Інспектор" відсутня.

Опитаний 03.09.2021 року громадянин ОСОБА_4 повідомив, що ввезений на митну територію України автомобіль марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 він придбав у UAB «Belkin Auto».

Таким чином, громадянка ОСОБА_1 передала транспортний засіб особистого користування - легковий автомобіль марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ввезений 12.07.2018 у режимі транзиту у користування особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України.

Примірник протоколу про порушення митних правил від 03.09.2021 №0800/10200/21, в якому зазначено час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, направлений ОСОБА_1 листом від 10.09.2021 №7.11-3/7.11-20-04 10/223 за наявною адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи з приписів ч. 9 та ч. 10 ст. 494 МК України, протокол про порушення митних правил №0800/10200 21 вважається врученим громадянці ОСОБА_1 .

Листом від 22.10.2021 №7.11/7.11-20-04/10/3961 громадянку ОСОБА_1 повідомлено про час та місце розгляду- справи про порушення митних правил від 03.09.2021 №0800/10200/21.

У результаті вказаних обставин було складено постанову про порушення митних правил № 0800/10200/21 від 30 листопада 2021 року, справу про порушення митних правил № 0800/10200/21 щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 469 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 34 000 грн.

Позивачка вважаючи спірну постанову незаконною, звернулась до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено коли та за яких обставин конкретно відбулася передача вказаного транспортного засобу позивачем іншій особі, також не надано жодних підтверджуючих доказів, оскільки встановлення такої обставини має істотне значення для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, адже вказана норма права була введена в дію вже після ввезення ОСОБА_1 відповідного транспортного засобу на митну територію України, тому особа не може бути притягнута до відповідальності за вчинення дій, які на той момент не становили складу адміністративного правопорушення внаслідок відсутності норми права, яка встановлювала міру відповідальності за відповідні дії.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 458 Митного кодексу України (далі - МК України) порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Частиною 4 ст. 469 МК України встановлено відповідальність за передачу транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні.

Згідно ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

При цьому, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, а також відчужені чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Частиною 5 даної статті визначено, що на особу, яка тимчасово ввезла транспортний засіб особистого користування, покладено обов`язок вивезти за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, цей транспортний засіб, або помістити у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи оформити для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Таким чином, на особу покладається обов`язок вчинити низку дій з метою дотримання вимог законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.

Частиною 4 ст. 255 МК України визначено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму.

Таким чином, невиконання особою дій, визначених законодавством України, унеможливлює надання митним органом дозволу на користування та/або розпорядження товарами, щодо яких здійснюється митне оформлення. Митне оформлення в такому випадку не може вважатись закінченим.

Тобто, у разі встановлення фактів відчуження чи передачі у володіння, користування або розпорядження іншим особам транспортних засобів особистого користування, ввезених особами-нерезидентами, є підстави для розгляду питання щодо наявності ознак правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України.

Судовим розглядом встановлено, що транспортний засіб марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ввезено з метою особистого користування на митну територію України 12.07.2018 в зоні діяльності Харківської митниці ДФС у митному режимі транзиту громадянкою України ОСОБА_1 .

Як зазначено у спірній постанові, транспортний засіб марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 було передано, відповідно до договору купівлі-продажу від 19.06.2020 Б/Н, громадянину України ОСОБА_3 (паспортні дані не відомі) без дозволу митного органу. Опитаний 03.09.2021 року громадянин ОСОБА_4 повідомив, що ввезений на митну територію України автомобіль марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 він придбав у UAB «Belkin Auto».

Статтею 467 Митного кодексу України установлено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Як зазначалось вище, зміст виявленого митним органом порушення полягає у тому, що позивач, здійснивши ввезення транспортного засобу на митну територію України, передала його іншій особі.

Разом з тим, ключовим в даній справі є встановлення моменту передачі ввезеного позивачем на територію України транспортного засобу, що має істотне значення для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення останнього до відповідальності за ч. 4 ст. 469 МК України, адже вказана норма права була введена в дію вже після ввезення позивачем відповідного транспортного засобу на митну територію України.

Так, п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» до ст. 469 Митного кодексу України було внесено зміни, а саме - назву статті викладено в такій редакції: «Стаття 469. Неправомірні операції з товарами, митне оформлення яких не закінчено, або з товарами, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, або з транспортними засобами особистого користування, тимчасово ввезеними на митну територію України чи поміщеними у митний режим транзиту» та доповнено новою частиною четвертою такого змісту: «Передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Пункт 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» набрав чинності 22.08.2019 року, в той час як транспортний засіб марки «BMW 7 ER REIHE», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивачем тимчасово ввезений на митну територію України 12.07.2018 року.

Колегія суддів не погоджується з доводами митного органу, що моментом передачі транспортного засобу позивачем іншій особі ( ОСОБА_3 ), слід вважати саме вересень 2021 року, оскільки ця дата не фіксує момент передачі спірного транспортного засобу безпосередньо від позивача.

При цьому, такі доводи були б доречними у разі дії ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України на момент ввезення позивачем транспортного засобу в Україну, оскільки, як наголошувалось вище, строк притягнення до відповідальності за цією нормою починається з моменту виявлення правопорушення.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Митним органом не доведено коли та за яких обставин конкретно відбулася передача вказаного транспортного засобу позивачем іншій особі, зокрема UAB «Belkin Auto».

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, встановлення такої обставини має істотне значення для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, адже вказана норма права була введена в дію вже після ввезення ОСОБА_1 відповідного транспортного засобу на митну територію України.

З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції щодо недоведеності відповідачем наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування правомірності постанови про порушення митних правил № 0800/10200/21 від 30 листопада 2021 року, у тому числі в частині застосування ч.4 ст.469 Митного кодексу України з урахуванням обмежень, встановлених ст.58 Конституції України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено коли та за яких обставин конкретно відбулася передача вказаного транспортного засобу позивачем іншій особі, також не надано жодних підтверджуючих доказів, оскільки встановлення такої обставини має істотне значення для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, адже вказана норма права була введена в дію вже після ввезення ОСОБА_1 відповідного транспортного засобу на митну територію України, тому особа не може бути притягнута до відповідальності за вчинення дій, які на той момент не становили складу адміністративного правопорушення внаслідок відсутності норми права, яка встановлювала міру відповідальності за відповідні дії.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова Чернігівської митниці Державної митної служби України про порушення митних правил №0800/10200/21 від 30 листопада 2021 року підлягає скасуванню, а справа про порушення митних правил № 0800/10200/21 щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 469 МК України - закриттю.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 01.04.2024 по справі №619/6219/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич