Справа № 320/12271/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року справа №320/12271/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві та Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві? про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

у березні 2024 року до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (ТУ ДСА, Управління) та Державної судової адміністрації України (ДСА України) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Просила:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві щодо ненарахування та невиплати суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 у розмірі 2270 грн., з 01.01.2022 2481 грн., з 01.01.2023 2684 грн.;

- зобов`язати ТУ ДСА в м. Києві провести їй перерахунок суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 (включно), обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 у розмірі 2270 грн., з 01.01.2022 2481 грн., з 01.01.2023 2684 грн., виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавки за вислугу років, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без застосування обмеження, передбаченого Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» відповідно до розміру суддівського окладу, визначеного штатним розписом Святошинського районного суду міста Києва з урахуванням надбавки за вислугу років, встановлену наказом голови Святошинського районного суду міста Києва від 01.10.2019 №216/ос;

- стягнути з ТУ ДСА в м. Києві недоотриману суддівську винагороду за період з січня 2021 року по грудень 2023 року (включно) у сумі 908852,55 грн. з відрахуванням із цієї суми податків та обов`язкових платежів за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів»;

- зобов`язати ДСА України здійснити фінансування ТУ ДСА в м. Києві з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди з січня 2021 року по грудень 2023 року (включно) у сумі 908852,55 грн.;

- допустити негайне виконання в частині виплати за один місяць.

Ухвалою суду від 20.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання, також залучено Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що у спірний період отримувала суддівську винагороду у розмірі, який не відповідає визначеному Законом України «Про судоустрій та статус суддів». Стверджувала, що суддівська винагорода підлягала нарахуванню, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у сумі 2102 грн. Звертала увагу, що у спірних відносинах пріоритет для застосування має саме Закон України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідачі правом на подання відзиву не скористались.

При цьому, від ТУ ДСА надійшли письмові пояснення стосовно розрахунку суми суддівської винагороди протягом спірного періоду. Вказали, що керувалися положеннями Законів про державний бюджет на відповідні роки, якими встановлювався прожитковий мінімум для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді на рівні 2102 грн. Також зазначили, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області правом на подачу письмових пояснень не скористалась.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена на посаду судді місцевого Святошинського районного суду м. Києва безстроково постановою Верховної Ради України від 20.02.2003 №570-ІV.

Постановою Верховної Ради України від 17.06.2010 №2352-VІ звільнена з посади судді, наказом від 11.02.2011 №24/ос відрахована зі складу суддів Святошинського районного суду м. Києва.

12.12.2018 наказом №184/ос від 11.12.2018, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Куликов та інші проти України» за заявою ОСОБА_1 №11775/12 від 19.01.2017, рішення Верховного Суду №800/352/17/800/318/17 від 17.05.2018, постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.11.2018, якими скасовано наказ №24/ос від 11.02.2011 «Про відрахування ОСОБА_1 », постановлено вважати ОСОБА_1 такою, що приступила до виконання обов`язків судді Святошинського районного суду міста Києва з 12.12.2018.

Як видно з листа ТУ ДСА в м. Києві, у 2021-2023 роках розмір посадового окладу судді визначався із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн.

Як вбачається з довідок ТУ ДСА в м. Києві про нараховану та виплачену суддівську винагороду судді Святошинського районного суду міста Києва Бабич Н.Д., за 2021 рік позивачу нараховано 1626559,94 грн.; за 2022 рік 1690122,54 грн.; за 2023 рік 1690122,54 грн.

За розрахунками позивача, недоплачена сума становить 908852,55 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.

За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За правилами статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За положеннями статті 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За нормами частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (частина друга статті 135 Закону «Про судоустрій і статус суддів»).

За приписами частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб (частина четверта статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України №966-XIV «Про прожитковий мінімум» (Закон №966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Зі змісту названої норми Закону № 966-XIV вбачається, що у ній закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

У Законах України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-IX, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-IX та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX (статті 7) встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні. При цьому, тут же встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2021 року - 2270 гривень, з 1 січня 2022 року - 2481 гривені, з 1 січня 2023 року - 2684 гривень.

У постанові від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21 Верховний Суд прийшов до висновку, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону» (Lex specialis derogate generali).

Аналізуючи наведені вище норми, суд резюмує, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, суд констатує, що зміни до Закону № 1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, - не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

При цьому, Законами «Про Державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-IX, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-IX та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Разом із тим, відповідні закони про державний бюджет не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Про це зазначав і Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Як видно із позиції Верховного Суду у цій категорії спорів, Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII (постанови від 22.06.2023 у справі № 400/4904/21, від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21, від 02.06.2023 у справі №400/4904/21, від 13.07.2023 у справі № 280/1233/22, від 24.07.2023 у справі № 280/9563/21, від 25.07.2023 у справі № 120/2006/22-а та від 26.07.2023 у справі № 240/2978/22).

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного року на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 грн), на підставі Законів «Про Державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-IX, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-IX та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX , була протиправною.

Подібна позиція міститься і у постановах Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 240/3795/22, від 12.07.2023 у справі № 140/5481/22, від 27.04.2023 у справі №240/3795/22.

Отже, оскільки законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, у спірному випадку відсутні, то дії ТУ ДСА щодо нарахування і виплати позивачу суддівської винагороди у меншому обсязі підлягають визнанню протиправними.

У той же час, необхідно визначитися із суб`єктом, який є відповідальним за здійснення фінансування суддівської винагороди у належному розмірі.

Так, із листа ТУ ДСА та його письмових пояснень, вбачається, що Управління здійснювало платежі в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами і йому фонд оплати праці по суддівській винагороді на 2021, 2022 та 2023 роки доводився, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовувався для визначення базового розміру посадового окладу судді у 2102 грн.

За змістом частин першої та другої статті 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Пунктами 2 та 4 частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

За змістом пункту 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №141/0/15-19, Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Державна судова адміністрація України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів (пункт 2 Положення).

Пунктом 3 Положення передбачено, що територіальні управління Державної судової адміністрації України є територіальними органами Державної судової адміністрації України.

За правилами частини третьої статті 148 Закону «Про судоустрій і статус суддів» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: 1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 1-1) вищий спеціалізований суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; 3) Вища рада правосуддя - щодо фінансового забезпечення її діяльності.

Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 149 цього ж Закону).

Таким чином, саме ДСА України, територіальним органом якого є ТУ ДСА в м. Києві, у випадку, який розглядається, здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення, зокрема, Святошинського районного суду міста Києва, суддею якого є позивач.

Так, з урахуванням статусу ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 (справа №280/788/19) дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі «щодо розміру суддівської винагороди», яким зобов`язано ДСА України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди.

Отже, невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі пов`язана з бездіяльністю ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів, крім Верховного Суду.

За положеннями статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведеного, для правильного вирішення цієї справи та обрання ефективного способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність ДСА України щодо незабезпечення ТУ ДСА в м. Києві в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2021 у розмірі 2270 грн., з 01.01.2022 у розмірі 2481 грн., з 01.01.2023 у розмірі 2684 грн.

За правилами частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

За нормами частини першої статті 3 цього ж Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Також суд зауважує, що у віданні ДСА України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». Її метою є виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів, а завданням цієї програми є виплата заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів та працівників апаратів судів.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання ДСА України за рахунок названої програми здійснити фінансування ТУ ДСА для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 у належному розмірі, а також, як наслідок, зобов`язати ТУ ДСА нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за спірний період у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Водночас позовні вимоги про стягнення з ТУ ДСА на користь позивача недоотриманої суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не підлягають задоволенню, оскільки стягненню підлягають лише ті суми, які нараховані, але не виплачені, однак у цьому випадку суддівська винагорода у належному розмірі не була нарахована ТУ ДСА, що пов`язано з протиправною бездіяльністю ДСА України у вигляді незабезпечення у повному обсязі асигнувань на проведення таких видатків.

Стосовно позовної вимоги про допуск до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплати суддівської винагороди за 1 місяць, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Зважаючи на те, що рішенням суду не задоволено вимогу про стягнення з відповідачів на користь позивача конкретної суми недоплаченої суддівської винагороди, то відсутні правові підстави для допуску рішення суду до негайного виконання.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: у частині визнання дій ТУ ДСА щодо ненарахування та невиплати суддівської винагороди з 01.01.2021 по 31.12.2023 у належному розмірі протиправними; визнання протиправною бездіяльності ДСА України щодо незабезпечення ТУ ДСА в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 у належному розмірі; зобов`язання ДСА України провести фінансування ТУ ДСА для здійснення відповідних видатків та зобов`язання ТУ ДСА нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», обчисливши її розмір виходячи з базового розміру посадового окладу судді у 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого обчислити у 2021 році з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2270, 00 грн., у 2022 році - у 2481, 00 грн., у 2023 році - у 2684, 00 грн., з урахуванням відрахувань і виплачених сум.

Позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду із цим позовом, докази понесення учасниками справи інших судових витрат - відсутні, тому судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві щодо ненарахування та невиплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2021 у розмірі 2270 грн., з 01.01.2022 у розмірі 2481 грн., з 01.01.2023 у розмірі 2684 грн., протиправними.

3. Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2021 у розмірі 2270 грн., з 01.01.2022 у розмірі 2481 грн., з 01.01.2023 у розмірі 2684 грн.

4. Зобов`язати Державну судову адміністрацію України (; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5) здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, нарахованої виходячи зі встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого становить 2270, 00 грн., станом на 01.01.2022 - 2481, 00 грн., станом на 01.01.2023 - 2481 грн., за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

5. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) суддівську винагороду за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», обчисливши її розмір виходячи з базового розміру посадового окладу судді у 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого у 2021 році становить 2270, 00 грн., у 2022 році - 2481, 00 грн., у 2023 році - 2684, 00 грн., із урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавки за вислугу років, а також з урахуванням раніше виплачених сум та з проведенням відрахування податків і обов`язкових платежів.

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.