Справа № 420/338/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/338/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Головне управління ПФУ в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Головне управління ПФУ в Херсонській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії у вигляді відмови від 13.09.2023 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці і наданні довідки, як дружині яка проживала разом з чоловіком в місцевостях, де не було можливості працевлаштуватися;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та видати довідку до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області видати ОСОБА_1 довідку, яка передбачена Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, про період її проживання разом з чоловіком під час проходження його військової служби в місцевості де не було можливості працевлаштуватись за спеціальністю в період з 01.09.1986 по 13.04.1988, з 11.10.1988 по 01.11.1989; з 02.11.1989 по 26.03.1990; з 01.09.1990 по 15.11.1992 роках.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області 22.11.2023 року із заявою про призначення пенсії за віком. 2.11.2023 р. було прийнято рішення №39 яким було відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній необхідний страховий стаж. ГУ ПФУ в Харківській області нарахувало позивачу страхового стажу 28 років 03 місяці 13 днів. При прийнятті рішення про відмову у призначені пенсії за віком не було зараховано до стажу період проживання з чоловіком під час проходження ним військової служби на підставі того, що для дружин військовослужбовців, звільнених з дійсної військової служби до 1 січня 1990 р., період проживання з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які видаються військовими комісаріатами, а такої довідки ні військовим комісаріатом ні позивачем до ГУ ПФУ в Херсонській області не надавалось.

Також позивач зазначає, що 16.08.2023 році вона особисто звернулась до Офісу Генерального прокурора із заявою про надання їй допомоги у вигляді отримання довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 , як дружині яка проживала разом з чоловіком в місцевостях, де не було можливості працевлаштуватися за спеціальністю. Дану заяву направили до Міністерства оборони України, а потім знов до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Листом від 13.09.2023 р. за №8/1/1164 ІНФОРМАЦІЯ_4 надали відмову в наданні довідки як дружині, яка проживала разом з чоловіком в місцевостях, де не було можливості працевлаштуватися.

З такою відмовою відповідача щодо не надання позивачу довідки як дружині, яка проживала разом з чоловіком в місцевостях, де не було можливості працевлаштуватися вона не погоджується та вважає її протиправною та такою, що порушує її права на належний рівень гарантованого державою та законом пенсійного забезпечення, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_4 надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначив, що серед наявних матеріалів особово-пенсійної справи чоловіка позивачки ОСОБА_2 в період 01.09.1986 по 13.04.1988, з 11.10.1988 по 01.11.1989, з 02.11.1989 по 26.03.1990, з 01.09.1990 по 15.11.1992 роках проживання позивачки разом з чоловіком та неможливості працевлаштування позивачки за спеціальністю документально не відображено.

Представник відповідача вказує, що позивачка заявила вимогу до ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо підтвердження проживання її з чоловіком під час проходження ним військової служби в період з 02.11.89 по 15.11.92 року у віддаленій місцевості колишнього СРСР, а саме Ленінградський військовий округ ( НОМЕР_1 Глєбичево Виборзький район), Додатком 2 до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (пункт 2.3) Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №530 віл 14.08.2022 р. визначені віддалені райони колишнього СРСР. У переліку відсутній Ленінградський військовий округ ( НОМЕР_1 Глєбичево Виборський район), де проходив службу ОСОБА_2 в періол з 02.11.89 по 15.11.92 р. і як стверджує позивачка, що вона ніби то проживала в цей час зі своїм чоловіком (що не підтверджується жодним документом). А отже ці періоди проходження військової служби ОСОБА_2 не відносяться до віддалених місцевостей.

Також представник відповідача зазначає, що під час розгляду справи позивачка також не надала доказів відсутності можливості працевлаштування, за спеціальністю в той період який вона ніби то проживала із чоловіком, під час проходження ним військової служби у віддалених гарнізонах колишнього СРСР, що передбачені пунктом 13 Порядку №637. Беручи до уваги вищевикладене без надання позивачкою підтверджуючих документів, які можуть відображати відомості проживання її із чоловіком та період неможливості працевлаштуватись за спеціальністю підготувати відповідну довідку у ІНФОРМАЦІЯ_5 підстав на даний час немає.

Головне управління ПФУ в Одеській області подало пояснення стосовно адміністративного позову.

Ухвалою суду від 08.01.2024 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та витребувано письмові докази у Головного управління ПФУ в Одеській області та у ІНФОРМАЦІЯ_6

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 громадянин ОСОБА_2 та громадянка ОСОБА_3 уклали шлюб 16 березня 1985 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 16.03.1985 року зроблено запис №163. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України МО537400, виданим 25 травня 1998 року Дніпровським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області.

Відповідно до розділу 9 військового квитка ОСОБА_2 , він проходив військову службу з 05.08.1980 по 19.06.2008.

Як зазначено в листі ІНФОРМАЦІЯ_1 №8/1/1164 від 13.09.2023 року ОСОБА_2 проходив службу у відділеній місцевості м. Нерчинськ Читинської області в період з 09.06.1986 по 18.05.1989, та в період з 02.11.1989 по 29.11.1992 у Ленінградському військовому окрузі.

ОСОБА_1 звернулась до Офісу Генерального прокурора з заявою, в якій просила про сприяння в отриманні довідки як дружині яка проживала разом з чоловіком в місцевостях, де не було можливості працевлаштуватися. До заяви додані копії: паспорта, коду, свідоцтва про шлюб, копії документів про квартири, довідок.

Листом №27-р-68370ВИХ-23 від 17.08.2023 року Офіс Генерального прокурора повідомлено позивача, що заява направлена за належністю.

Листом від 13.09.2023 року №8/1/1164 ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлено позивача про те, таке:

«Під час розгляду звернення встановлено, що за інформацією, яка міститься у особово-пенсійній справі ТХ-26830 капітана запасу ОСОБА_2 , Ваш чоловік проходив військову службу у відділеній місцевості АДРЕСА_1 в період з 09.06.1986 року по 18.05.1989 рік.

В період з 02.11.1989 року по 26.11.1992 року Ваш чоловік проходив військову службу у Ленінградському військовому окрузі.

У особово-пенсійній справі ТХ-26830 капітана запасу ОСОБА_2 відсутні будь-які відомості, щодо перебування Вас разом з чоловіком у вказані Вами періоди.

Крім того, повідомляємо, що м. Глебичево Виборського району Ленінградської області до переліку відділених місцевостей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року №530 «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей» не входить.

Зважаючи на викладене, в поданих Вами на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 документах відсутні документи, які підтверджують Ваше перебування разом з чоловіком у відділеній місцевості.

Крім того, в особово - пенсійній справі ТХ -26830 Вашого чоловіка капітана запасу ОСОБА_2 відсутня будь-яка інформація про перебування Вас разом з чоловіком та неможливості працевлаштування по спеціальності.

Враховуючи вищезазначене, обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, на жаль, не має законних підстав надати Вам необхідну довідку.

При наданні Вами вищезазначених документів порушене в зверненні питання буде розглянуто повторно.».

Позивач вважає, що такі дії відповідача є протиправними, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Частиною третьою статті 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII передбачено, що дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком, зараховується період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Вказана норма діяла у відповідній редакції із дати набрання чинності Законом № 2011-ХІІ і є чинною на час спірних правовідносин.

Відповідно до пункту "з" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 /у редакції, чинній на час спірних правовідносин, надалі - Порядок № 637/, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 13 Порядку № 637 встановлено, що період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

Додатком № 4 до Порядку № 637 затверджено форму довідки, якою підтверджується факт проживання із військовослужбовцем дружини, яка мала певну спеціальність і не працювала в проміжок часу у зв`язку з неможливістю працевлаштування за даною спеціальністю.

З аналізу наведених правових норм слідує, що за загальним правилом проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів, підприємств, установ і організацій. Поряд з цим, запроваджено окрему процедуру підтвердження проживання дружини військовослужбовця у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, до 01 січня 2004 року. Період проживання дружини з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, до 1 січня 2004 року підтверджується довідкою, виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

Предметом спору у цій справі є відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі довідки про проживання ОСОБА_1 у період з 01.09.1986 по 13.04.1988, з 11.10.1988 по 01.11.1989; з 02.11.1989 по 26.03.1990; з 01.09.1990 по 15.11.1992 в місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю (м. Нерчинськ Читинська область та Ленінградський військовий округ), яка оформлена листом від 13.09.2023 року за №8/1/1164, за наслідками розгляду заяви позивача від 16.08.2023 року.

Судом встановлено та сторонами визнається, що разом із заявою від 16.08.2023 року до Офісу Генерального прокурора на підтвердження факту проживання з військовослужбовцем позивач надала копії таких документів:

- паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 25 травня 1998 року, у якому у графі «Місце проживання» відсутні дані про реєстрацію її місця проживання до 05.10.2013 року;

- довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ;

- атестат про навчання ОСОБА_5 від 08.07.1980 року №9180, згідно якого ОСОБА_3 01.09.1979 році вступила до Технічного училища 3 (м. Херсон) та 08.07.1980 закінчила повний курс технічного училища за професією «контролер якості (сурових тканин) 3 розряду;

- свідоцтва про народження ОСОБА_6 від 22.10.1985 року серії НОМЕР_4 ;

- листка без печатки з записом про вибуття дитини;

- довідок з Нерчинської санаторно-біологічної лабораторії від 26.09.1986 та 31.03.1988;

- охоронного свідоцтва №391 від 23.10.1986, виданого ОСОБА_2 про те, що житло, яке він займає заброньоване за ним та членами його родини, які виїзжають разом з ним в м. Нерченськ ( ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_6 син) на 5 років до 30.07.1991 р.;

- довідки Нерчинської КЕВ району від 26.05.1989 р. № 7, про те, що житлова площа, яку ОСОБА_2 займав за адресою АДРЕСА_2 здана квартирним органам Міністерства оборони СРСР;

- довідки домоуправління №5 КЕВ Виборгського району Ленінградської області від 20.08.1992 р., про те, що житлова площа, яку ОСОБА_2 займав в АДРЕСА_3 здана квартирним органам Міністерства оборони СРСР та вибув до м. Херсон. Вся родина виписана 20.08.1992.

- трудової книжки від 09.07.1980 року серії НОМЕР_5 , в якій відсутні записи про її працевлаштування за період з 24.02.1987 по 13.04.1988, з 11.10.1988 по 26.03.1990, з 01.09.1990 по 31.05.1991, з 19.07.1991 по 02.11.1992.

Зі змісту поданих позивачем документів неможливо встановити (підтвердити) період фактичного проживання (реєстрації, прописки) ОСОБА_1 як дружини військовослужбовця у відповідній місцевості, а також факт неможливості її працевлаштування як дружини військовослужбовця за спеціальністю у цій місцевості у такий період.

Відповідно до записів в трудовій книжці позивача, 23.02.1987 року ОСОБА_1 звільнена з (мовою оригіналу) Херсонского ордена Ленина хлопчатобумажного комбината у зв`язку з виїздом за місцем служби чоловіка.

В період з 14.04.1988 року по 10.10.1988 року, позивач булла працевлаштована не за спеціальністю.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до довідки Нерчинської КЕВ району від 26.05.1989 р. № 7, житлова площа, яку ОСОБА_2 займав за адресою АДРЕСА_2 здана квартирним органам Міністерства оборони СРСР.

Таким чином, доводи позивача про проживання з чоловіком під час проходження його військової служби в м. Нерчинськ Читинської області в період з 09.06.1986 по 01.11.1989 є необґрунтованими, враховуючи дату звільнення позивача з місця роботи в м. Херсон та дати здачі житла квартирним органам.

Щодо проживання позивача з чоловіком в селищі Глебичево, суд зазначає, що житлова площа, яку ОСОБА_2 займав в селищі Глебичево здана квартирним органам 20.08.1992, а 03.11.1992 року позивач прийнята на роботу в (мовою оригіналу) Херсонский ордена Ленина хлопчатобумажный комбінат, при цьому позивач зазначає про проживання з чоловіком під час проходження його військової служби в зазначеному селищі до 15.11.1992.

При цьому встановити дату з якої позивач проживала в означеному селищі з наданих документів до 27.03.1990 року не можливо.

Між тим, позивачем не надано як доказів звернення з метою працевлаштування за спеціальністю до підприємств, установ, організацій, розташованих у місцевості, в якій вона проживала разом з чоловіком-військовослужбовцем, та відмови останніх у забезпеченні працевлаштування, так і доказів відсутності таких підприємств, установ, організацій, в яких позивач могла отримати роботу за спеціальністю, у цій місцевості.

Відтак, позивачем не доведений факт неможливості працевлаштування як дружини військовослужбовця за спеціальністю у відповідній місцевості, що є обов`язковою умовою для видачі довідки на підтвердження проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю.

Тож, відмовляючи позивачу у видачі довідки листом від 13.09.2023 року за №13.09.2023, ІНФОРМАЦІЯ_4 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутності підстав для задоволення позову.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Головне управління ПФУ в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_5 ;

Третя особа: Головне управління ПФУ в Херсонськійй області (, адреса: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005)

Суддя П.П. Марин

.