Справа № 420/10731/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач) у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо: -не надання довідки про безпосередню участь в заходах необхідних для забезпечення оборони України за запитом 01-П від 18.02.2024; не проведення остаточного розрахунку при звільненні, яке полягає у не нарахуванні та невиплаті Позивачу (з урахуванням уже виплачених сум) з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р., № 704 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р., у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 14.06.2022 показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 р., для визначення розмірів складових грошового забезпечення, а саме: щомісячного грошового забезпечення за період з 14.06.2022 по 08.01.2024 р.р.; грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 р.р.; грошової компенсації за невикористані 60 днів щорічної основної відпустки за 2022, 2023 р.р.; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних місяців служби; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 р.р.; зобов`язати відповідача: видати позивачу довідку про безпосередню участь в заходах необхідних для забезпечення оборони України за період служби відповідно до вимог постанови КМУ №887 від 22.08.2023 року; здійснити позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум), відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р., № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р., у справі № 826/6453/18), за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України: «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022 р., Законом України: «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023 р., Законом України: «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 01.01.2024 р., на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, а саме: щомісячного грошового забезпечення за період з 14.06.2022 по 08.01.2024 р.р.; грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 р.р.; грошової компенсації за невикористані 60 днів щорічної основної відпустки за 2022, 2023 р.р.; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних місяців служби; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 р.р., мотивуючи це тим, що він проходив військову службу у званні штаб-сержант на посаді командира зенітно-ракетного відділення роти охорони НОМЕР_2 окремого автомобільного батальйон, протягом 01.07.2022 року по 31.05.2023 року був прикомандирований до військової частини НОМЕР_3 виконував бойові завдання та отримував додаткову грошову винагороду, та з 14.05.2022 року по день звільнення 08.01.2024 року отримував грошове забезпечення не в повному обсязі. , без застосування показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 2018рік, замість показників встановлених законом на 01 січня 2022, 2023 та 2024 років. Також вказує, що має право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, так як загинув його брат який був членом його сім`ї, та хоча такий у наказі МО №183/уд від 16.01.2024 року не значиться, але брат під падає під визначення близьких родичів, тому і виплата у зв`язку з його смертю є справедливою вимогою. Вказує, що звертався до відповідача за видачею довідки про участю у бойових діях, проте відповідь йому надана не була.

30.04.2024 року від представника відповідача надійшов відзив у якому він просить відмовити у задоволенні позову з підстав того, що зміни до приміток №1,12,13,14 Постанови КМУ №704 чинні та діють у відповідності до п.4 у редакції у відповідності до постанов КМУ №1041 від 20.12.2017р. №1038 від 28.10.2020 р. застосовуються з 01.10.2020 року у редакції посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку встановленому пунктом 4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704. Та КМУ жодних інших нормативно-правових актів з цього приводу не ухвалював. А тому підстав для застосування при визначенні складових грошового забезпечення п.4 постанови КМУ №704 від 30.08.2017р. відповідно до якого розміри окладів за військовим званням військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року відсутні. Та після прийняття нової редакції п.4 Постанови КМУ №704 від 20.05.2023 року саме нею керується військова частина. Вказує, що рішенням Міністра оборони України від 31.01.2022 року №30 та від 01.02.2023 року №2683/з матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачують військовослужбовцям у розмірі місячного грошового забезпечення виключно за наявності таких підстав: смерть військовослужбовця та/або його дружини(чоловіка), дітей, батьків, поранення військовослужбовця, що зазнав при виконанні завдань під час воєнного стану; у разі наявності у військовослужбовця інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хімієтерапія), захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше ніж 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів; сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або визнаних безвісно відсутніми. Виплата матеріальної допомоги здійснюється за місцем служби згідно з рапортом в/сл., та рапорт позивач не подавав, та вказані підстави у позивача відсутні, та не підтверджені на підставі наказу командира, а командиру наказу вищого командира за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги. Та цей виплати не є обов`язковою виплатою, у тому числі у разі звільнення. Вважає, що висновки викладені Шостим апеляційним адміністративним судом не поширюються на спірні правовідносини (правовідносини пов`язані саме з проходженням дійсної військової служби). Військова частина НОМЕР_3 до якої позивач відряджався не надсилала до відповідача довідку про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення. Кошти виплачені в червні , серпні, грудні 2023 року більш ніж 30 000грн., нараховані за декілька місяців та виплачені однією сумою, тому не є доказом начебто перебування у зоні бойових дій. Також при звільненні позивачу були виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку за 35 діб у сумі 27 179,60грн. також виплачена одноразова грошова допомога при звільненні у розміру 4 відсотка місячного грошового забезпечення пропорційно прос луженого часу в Збройних силах України за 18 календарних місяців. Тому вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 15.04.2024 року відкрито позовне провадження та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 15.04.2024 року зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.05.2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.05.2024 року у задоволенні заяви представника відповідача про повернення позовної заяви відмовлено.

Ухвалою суду від 08.05.2024 року зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 15.05.2024 року поновлено провадження у справі.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_4 №147 від 14.06.2022 року штаб-сержант ОСОБА_1 призначений на посаду командира зенитно-ракетного відділення в/ч НОМЕР_4 .

За наказом командира в/ч НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 12.07.2022 року Nє175 ОСОБА_1 вибув у відрядження до оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з 13 липня 2022 року до окремого розпорядження,

Згідно витягу з наказу командувача Оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (в/ч НОМЕР_5 ) по стройовій частині №193 від 29.05.2023 року вважати таким, що вибув зі складу сил і засобів з 29.05.2023 року штаб-сержанта ОСОБА_1 командира зенитно-ракетного відділення (а.с.17).

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) від 06.12.2023 року №359-рс штаб-сержанта ОСОБА_1 звільнено у запас за п.п. «ґ» (через сімейні обставини або інші поважні причини).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 08.01.2024 року №8 (по стройовій частині) вирішено вважати таким, що вибув та виключити з 08.01.2024 року зі списків особового складу штаб-сержанта ОСОБА_1 ,

Також у наказі вказано, що вислуга років станом на 08.01.2024 року становить календарна 4 роки 03 місяці 29 днів, пільгова -00 років 00місяців 00 днів.(а.с.18).

20.02.2024 року позивач направив засобами поштового зв`язку запит до відповідача про отримання відомостей №01-П у якому просив повідомити чи перебував він в районах ведення бойових дій в період служби, та надати довідку про безпосередню участь особи у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України за формою встановленою в додатку №6 постанови КМУ №431, надати витяг з інструктажів по охороні праці з місця несення служби з його підписами (Дніпропетровська обл.. Криворізький р-н. пас №2) .

На вказаний запит відповідач надав відповідь вих.. №612 від 12.03.2024 року у якому повідомив, що ОСОБА_1 в районах ведення бойових дій в період служби у в/ч НОМЕР_1 з 14.06.2022 року по день звільнення 08.01.2024 року не перебував, та на адресу в/ч НОМЕР_1 від в/ч НОМЕР_3 (де позивач перебував у відрядженні) довідка про безпосередню участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України не надходила. Щодо отримання витягу з журналу інструктажів по охороні праці з місця несення служби Дніпропетровська обл.. Криворізький р-н. пас №2, то слід звернутися до в/ч НОМЕР_3 в якій позивач перебував у відрядженні. Допомога на оздоровлення за 2022-2023 роки виплачена при звільненні.

Грошова компенсація за щорічну відпустку за 8 днів січня 2024 року позивачу не виплачуватися, виходячи з того, що вона обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки за кожний повний місяць служби до кінця календарного року, тоді як позивач прослужив в 2024 році 8 днів (менше місяця), так само й допомога на оздоровлення за 2024 рік не повинна виплачуватися. Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2024 роки. То в 2022 році позивач її отримав, а за 2023-2024 роки не повинен її отримувати, так як не входить до переліку підстав зазначених у наказі МО №83 від 06.03.2022 року та відповідний рапорт з підтверджуючими документами не подавав. Щодо підйомної допомоги, то він як призваний на військову службу під час мобілізації не має право на її отримання. Також вказано, щодо відсутності заборгованості з виплати грошового забезпечення.

Згідно довідки №611 від 12.03.2024 року виданої відповідачем в період військової служби в в/ч НОМЕР_1 з 14.02.2022 по 08.01.2024 року позивачу для обчислення посадового окладу при розрахунку грошового забезпечення застосувався сьомий тарифний розряд (коефіцієнт 1,7) відповідно до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 року із врахуванням розміру прожиткового мінімуму 1762грн. (а.с.31 об.ст.).

Згідно листа в/ч НОМЕР_3 вих. №500 від 29.03.2024 року ОСОБА_1 не перебував в період з 01.07.2022 року по 31.05.2023 року у службовому відрядженні у в/ч НОМЕР_3 , та виплату грошового забезпечення не здійснювалась в/ч НОМЕР_3 , так як воно виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира тобто у в/ч НОМЕР_1 (а.с.38). Щодо перебування позивача в районах ведення бойових дій в період служби в в/ч НОМЕР_3 з 01.07.2022 року по 31.05.2023 року, то такою інформацією не володіє, так як місцевість яка вказана позивачем у запиті входила до складу угрупування ОУВ «Херсон».

Джерела прав та висновки суду.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною четвертою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Пунктом 4 Постанови №704 в редакції до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови від 21.02.2018 №103, встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103) вирішено внести зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються.

Пунктом 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою №103, пункт 4 Постанови №704 викладено в такій редакції:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п.6 Постанови №103.

Таким чином, з 29.01.2020 п.4 Постанови №704 відновив свою дію в редакції, яка діяла до внесення змін Постановою №103 та діє в редакції, відповідно до якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Зазначена норма права передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються, як правило, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Лише у тому разі, якщо розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб є меншим ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, для проведення відповідних розрахунків використовується величина, яка дорівнює 50 відсоткам розміру мінімальної заробітної плати.

Водночас Верховна Рада України ухвалила Закон України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - ЗУ №1774-VIII), що відповідно до п.1 вказаного розділу набрав чинності з 1 січня 2017 року.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Отже, положення п.4 Постанови №704 та пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII підлягають солідарному застосуванню, тобто:

з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704;

співвідношення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та мінімальної заробітної плати на розрахунок посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями, з огляду на положення пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII не впливає.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 у справі №826/9052/18 дійшов висновку про необхідність зобов`язання Кабінету Міністрів України скасувати підпункт 1 пункту 3 Змін, що вносяться до Постанов Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою №103, щодо внесення змін до Постанови №704, що додатково свідчить про неможливість застосування п.4 в редакції Постанови №103.

Внаслідок вказаних обставин з 29.01.2020 відновлена дія обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018.

Пункт 8 Прикінцевих положень Закону України від 23 листопада 2018 року №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлював, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.

Законами України від 14.11.2019 №294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік (далі - Закон №294-IX), від 15.12.2020 №1082-IX Про Державний бюджет України на 2021 рік (далі - Закон №1082-IX), від 02.12.2021 №1928-ІХ Про державний бюджет України на 2022 рік (далі - Закон №1928-ІХ), від 03.11.2022 №2710-IX Про Державний бюджет України на 2023 рік (далі - Закон №2710-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року, на 2020-2023 роки для визначення грошового забезпечення військовослужбовців не містять.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі Постанова № 481), на яку посилався відповідач у відзиві, скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб та внесено зміну до пункту 4 Постанови. № 704, викладено абзац перший в такій редакції:

4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, для працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні.

Суд зазначає, що спірні правовідносини у даній справі стосуються питання правомірності бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з 14.06.2022 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Так, зі змісту довідки №611 від 12.03.2-24 року та відзиву відповідача вбачається, що розмір посадового окладу, позивачу визначався шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, з урахуванням п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704 (в редакції чинній на момент проходження військової служби позивачем ).

Приписами Закону України від 05.10.2000 №2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі по тексту - Закон №2017-III) врегульовано правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій,

Згідно зі ст.1 Закону №2017-ІІІ, державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Відповідно до ст.6 Закону №2017-III, базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з ч.2 ст.92 Конституції України, виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України та порядок встановлення державних стандартів.

При цьому, з урахуванням вже наведеного вище, 29.01.2020 була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018.

Приписами ст.7 Закону України від 02.12.2021 №1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (далі по тексту - Закон №1928-IX) встановлено, що станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2481,00 грн.

Приписами ст.7 Закону України від 30.11.2022 №2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік" (далі по тексту - Закон №2710-IX) встановлено, що станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2684,00 грн.

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №500/1813/21, зазначення у п.4 Постанови №704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ. Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Враховуючи положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - у 2020 році Закону №294-IX, у 2021 році - Закону №1082-ІХ, у 2022 році - Закону №1928-IX, а у 2023 році Закону №2710-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік)".

Суд звертає увагу, що у постановах від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21, від 10.01.2023 у справі №440/1185/21, від 15.03.2023 у справі №420/6572/22 Верховний Суд зробив такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:

(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

(2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом №1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з 14.06.2022 до 20.05.2023 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів до суду на спростування зазначеного вище, а тому, з урахуванням приписів ч.2 ст.77 КАС України, останнім не доведено (доказано) правомірність власної бездіяльності.

Так, з огляду правові висновки Верховного Суду, викладені у вже згаданих вище постановах від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21 для розрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим званням військовослужбовців, має братися саме прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб станом на 01 січня календарного року, а не прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

Крім того, військовослужбовець не є працівником державного органу, а тому прожитковий мінімум встановлений для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами до військовослужбовців не застосовується.

З огляду на наведене вже вище, аргументи відповідача що не було порушено прав та інтересів заявника у даному випадку у зв`язку із відсутністю правових підстав для використання під час обчислення розміру грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України прожиткового мінімуму для працездатної особи у розмірі "2481,00 грн." станом на 01.01.2022, "2684,00 грн." станом на 01.01.2023 та відсутністю події бездіяльності, є необґрунтованими.

Водночас, суд звертає увагу, що 12.05.2023 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704».

Так, пунктом 1 Постанови №481 приписано скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (Офіційний вісник України, 2018 рік, №20, ст.662).

Пунктом 2 указаної Постанови внесено зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762,00 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Наведена вище постанова набрала чинності 20.05.2023 року.

При цьому, змістом приписів вказаної постанови не надано зворотної дії в часі застосування її приписів.

Отже, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог щодо перерахунку грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 21.05.2023 по 08.01.2024р., виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року та 01 січня 2024 року (3028 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум, оскільки як вже зазначалося вище з 20.05.2023 року діє нова редакція Постанови КМУ №704, тому відповідач під час проведення розрахунку з відповідачем у січні 2024 року правомірно застосував суму 1762грн. для розрахунку розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення вимог позивача, а саме шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з 14.06.2022 по 31.12.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум; зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01.01.2023 по 20.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року (2684 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо періоду з 20.05.2023 року по 08.01.2024 року належить відмовити.

Щодо ненадання довідки про безпосередню участь в заходах необхідних для забезпеченні оборони України за запитом 01-П від 18.02.2024 року, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

28 лютого 2022 року на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пункт 1 постанови КМУ №168 передбачає, що військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

З 18 жовтня 2022 року редакція цього пункту постанови КМУ №168 діяла у редакції, яка додатково передбачила, що виплата вказаної додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Обов`язкові умови виплати передбаченої виплатою додаткової винагороди військовослужбовцями у розмірі до 100 000 грн:

- період дії воєнного стану;

- безпосередня участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів;

- наявність наказу командира (з 18.10.2022р.).

Якщо перша з цих умов не потребує доказування через свій правовий характер, то наявність інших умов має встановлюватися судом на підставі зібраних у справі доказів.

Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що він під час перебування у відрядженні до оперативного угрупування військ «Херсон» до травня 2023 року виконував бойові завдання, що підтверджується випискою з рахунку у додатку 7 де отримував грошову винагороду.

Суд критично ставиться до даного твердження, так як відповідачем надано до суду копії наказів командира військової частини НОМЕР_1 , якими позивачу виплачувалась додаткова винагорода:

наказом (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.07.2022 року Nє152 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за червень 2022 року, а саме 17 000 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє956.

наказом (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.08.2022 року Nє181 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за липень 2022 року, а саме 30 000 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє956.

наказом (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.09.2022 року Nє204 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за серпень 2022 року, а саме 30 000 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє956.

наказом (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.10.2022 року Nє232 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за вересень 2022 року, а саме 30 000 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє956.

наказом (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.11.2022 року Nє267 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за жовтень 2022 року, а саме 30 000 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє956.

наказом (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.12.2022 року Nє302 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за листопад 2022 року, а саме 30 000 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє956.

наказом (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.01.2023 року Nє9 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за грудень 2022 року, а саме 30 000 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє956.

наказом (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.02.2023 року Nє47 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за січень 2023 року, а саме 30 000 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє957.

наказом (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.05.2023 року Nє158 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за лютий 2023 року, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 від 30.04.2023 року вих. Nє2/1081, а саме 30 000 гривень, за березень 2023 року, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 від 30.04.2023 року вих. Nє2/1086, а саме 30 000 гривень, за квітень 2023 року, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 від 04.05.2023 року вих. Nє2/1215,а саме 30 000 гривень.

Таким чином, Позивач в червні 2023 року отримав 90 000 гривень додаткової винагороди нарахованої за лютий 2023 року, березень 2023 року та квітень 2023 року, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє957.

Тому сума 90000грн. не є доказом його участі у бойових діях в період до 31.05.2023 року.

Також наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.08.2023 року Nє239 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за травень 2023 року, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 від 01.06.2023 року вих. Nє2/1993, а саме 29 000гривень.

Тому Позивач в серпні 2023 року отримав разом з додатковою винагородою за липень 2023року 29 000 гривень додаткової винагороди за травень 2023 року, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє957.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2023 року Nє155 ОСОБА_1 прибув з відрядження з оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та приступив до виконання службових обов?язків.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.07.2023 року Nє224 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за червень 2023 року, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє957.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 31.07.2023 року Nє216 ОСОБА_1 вибув у відрядження до відокремленого відділу зберігання Nє1 н.п. Лісничівка Одеської області, оперативного угрупування військ «Дністер», з метою безпосереднього виконання завдань з логістичного забезпечення.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.08.2023 року Nє230 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за липень 2023 року, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє957.

Тобто, Позивач в серпні 2023 року отримав 46 677,42 гривень додаткової винагороди нарахованої за травень 2023 року, червень 2023 року та липень 2023 року.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.09.2023 року Nє271 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за серпень 2023 року, а саме 14 516,14 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє957.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.10.2023 року Nє323 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці - за вересень 2023 року, а саме 13 000 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення від 23.04.2024 року Nє957.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.11.2023 року Nє375 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці за вересень 2023 року та за жовтень 2023 року.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.12.2023 року Nє391 ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяці за листопад 2023 року.

Таким чином, Позивач в грудні отримав 30 516,13 гривень додаткової винагороди нарахованої за вересень 2023 року, жовтень 2023 року та листопад 2023 року.

Порядок виплати вищевказаної надбавки врегульований п.2-11 Розділу ХХХІV Наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»(в редакції згідно Наказу МО №44 від 25.01.2023 року) 2. на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.

3. Райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

4. Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

5. Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах, командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців.

6. Перелік органів військового управління (штабів угруповання військ (сил)), включених до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, що мають право підтверджувати безпосередню участь у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців, затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України.

Особливості підтвердження участі військовослужбовців військової частини НОМЕР_7 та підпорядкованих їй військових частин у бойових діях або заходах, а також виконання завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління визначаються командиром військової частини НОМЕР_7 .

7. Керівниками пунктів управління, управлінь (штабів) угруповань військ (сил), командирами військових частин (у тому числі резерву, установ, організацій), до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляються органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, а також виконання завдання у складі управління (штабу) угруповання військ (сил) (затверджених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України), угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління за минулий місяць.

Підтвердження виконання військовослужбовцями завдань на розгорнутих пунктах управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснюється на підставі наказів Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України про включення до складу відповідного пункту управління.

8. Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

9. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

10. У період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини),- виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер);

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення),- за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності;

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

11. Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять будь яких довідок інших військових частин, до яких позивач був відряджений (А2393 або А1319) про те, що він приймав безпосередню участь у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

При цьому посилання позивача, на те що він виконував бойові завдання на території Дніпропетровська обл.. Криворізький р-н. пас №2 суд відхиляє з наступних підстав.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року (із змінами) затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Та у вказаному переліку в Дніпропетровській області Криворізькому районі вказана тільки Зеленодольська міська територіальна громада, та до 06.03.2023 року Широківська селищна територіальна громада, тоді як позивач вказує район Сурікового завода, який не розташований в Зеленодольській міській територіальній громаді або Широківській СТГ.

Необґрунтованими є позовні вимоги в частині визнання протиправними бездіяльності відповідача та зобов`язання його здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань (2022-2023 р.р.), враховуючи положення Постанови №704, щодо визначення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт (з урахуванням раніше проведених виплат), оскільки відсутні належні, достовірні та допустимі докази щодо її нарахування та виплати позивачу у вказаному періоді.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Сторони не понесли судових витрат у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, ч.2 ст.9, ст.ст.10, 77, 90, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 14.06.2022 по 20.05.2023 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 14.06.2022 року по 31.12.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01.01.2023 по 20.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року (2684 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_8 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_9 .

Суддя Іванов Е.А.