Справа № 607/5813/24
Суддя: Герчаківська О. Я.
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2024 Справа №607/5813/24 Провадження №2-а/607/166/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участі секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1588552 від 05 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через уповноваженого представника, адвоката Югова С. А. звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Тернопільській області (далі ГУНП в Тернопільській області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1588552 від 05 березня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 05 березня 2024 року інспектором відділу поліції № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1588552 від 05 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до вказаної постанови позивачу інкримінується те, що 05 березня 2024 року о 10.24 год. в м. Бережани по вул. Тернопільській він керував трактором колісним, реєстраційний номер 23747 АІ, ширина якого перевищує 2,6 м, і без супроводу автомобіля прикриття, чим порушив вимоги п. 22 Правил дорожнього руху.

Адвокат Югов С. А. вважає, що вказана постанова є неправомірною, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Також він звернув увагу, що положеннями ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність виключно за:

- перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину;

- порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг;

- правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів;

- зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів;

- ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах;

- порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Отже, вищевказаною нормою КУпАП не передбачена відповідальність за порушення правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, чи вулицями, зокрема, за рух (переміщення) с/г техніки без супроводу автомобіля прикриття.

Підпунктами 4, 7, 11 пункту 2, пунктами 3, 20 «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879, передбачено таке:

- габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;

- місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю;

- точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритновагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті;

- габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

- за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Щодо таких приписів Верховний Суд у постанові від 17 січня 2019 року, справа № 539/655/17, провадження № К/9901/18264/18, вказав, що доказом того, що транспортний засіб належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансінспекції: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів

За таких підстав, позивач через уповноваженого представника, адвоката Югова С. А. просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1588552 від 05 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн, та стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати.

Ухвалою судді від 19 березня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі №607/5813/24. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

25 березня 2024 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив ГУНП в Тернопільській області, в якому відповідач позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Відзив мотивований тим, що 05 березня 2024 року ОСОБА_1 керував ТЗ трактор колісний CLAAS АХЮ ДНЗ шириною більше 260 см., п.22. ПДР України.

Поліцейським СПД (м. Козова) інспектором поліції ГУНП в Тернопільській області було виявлено дане порушення правил дорожнього руху та винесено на позивача постанову серії ЕНА № 1589929 від 05 березня 2024 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на позивача штраф в розмірі 340 грн.

Долучений відповідачем в якості доказу диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення для розгляду справи, та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у вигляді файлів.

Відповідно до п.п. 22.7 ПДР України Сільськогосподарська техніка, ширина якої перевищує 2,6 м, повинна обладнуватися знаком «Розпізнавальний знак транспортного засобу».

Сільськогосподарська техніка, ширина якої перевищує 2,6 м, повинна рухатися в супроводі автомобіля прикриття, який рухається позаду та займає крайнє ліве положення відносно габаритів сільськогосподарської техніки і який обладнується з додержанням вимог стандартів проблисковим маячком оранжевого кольору, ввімкнення якого не дає переваги в русі, а є тільки допоміжним засобом інформації для інших учасників руху. Під час руху такій техніці заборонено хоча б частково займати смугу зустрічного руху. На супровідному автомобілі також встановлюється дорожній знак «Об`їзд перешкоди з лівого боку», який повинен відповідати вимогам Стандартів.

Обов`язковим також є встановлення габаритних вогнів по ширині габаритів сільськогосподарської техніки зліва та справа.

Забороняється рух сільськогосподарської техніки, ширина якої перевищує 2,6 м. колоною та в умовах недостатньої видимості.

Супровід патрульним автомобілем Національної поліції обов`язковий у разі, коли ширина великогабаритного транспортного засобу спеціального призначення перевищує 3,75 чи довжина 30 метрів або він під час руху хоча б частково займатиме смугу зустрічного руху (п. 28. постанови Кабінету Міністрів України № 30 від 18 січня 2001 року).

Необґрунтованими є доводи позивача про неврахування інспектором поліції п. 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо здійснення функцій технічного регулювання у сфері агропромислового комплексу та машинобудування для агропромислового комплексу», оскільки відповідно до ч. 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» передбачено, що цей Закон набирає чинності через два роки з дня, наступного за днем його опублікування, крім пп. 8 п. 1, п. 2 розділу 1 та п. 2-4 цього розділу, які набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону. При цьому вказаний позивачем пункт закону включений до переліку тих, які вступають в дію не 17 червня 2024 року, а після опублікування Закону. Тобто на даний час суб`єкти відповідальності за скоєння правопорушення можуть притягатися до відповідальності, не очікуючи 17 червня 2024 року. З урахуванням викладеного вказана постанова, на думку відповідача, відповідає вимогам закону, є обґрунтованою та винесена з урахуванням об`єктивних обставин справи.

Стосовно доповнення вимог позову в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Тернопільській області в користь позивача понесених витрат про надання правової допомоги, представник відповідача зазначає наступне наступне.

Для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Надання адвокатом відповідачу адвокатських послуг підтверджується, зокрема, договором про надання професійної правничої допомоги.

Водночас, у самому тексті договору відсутні:

1) умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару;

2) погодинна оплата, кількість годин помножена на вартість такої години на вказану суму;

3) порядок оплати такої професійної правової допомоги, що має здійснюватися на підставі розрахунків/рахунків, актів або інших двосторонніх документів, відсутні будь які платіжні доручення, що підтверджує оплату наданих послуг та копія виписки з рахунку про надходження коштів за зазначеним платежем.

На договір про надання правової допомоги поширюються загальні норми та принципи договірного права, тому відсутня відповідна реєстрація договору.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 200/14113/18-а, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19, від 21 травня 2020 року у справі № 240/3888/19.

05 квітня 2024 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення представника позивача, адвоката Югова С. А., в яких він позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити. Зауважив, що відзив містить численний перелік законодавства, якого повинен дотримуватися кожен водій під час керування транспортним засобом, а також перелік норм законодавства, яких повинен дотримуватись працівник поліції при фіксації порушень правил дорожнього руху, винесенні постанов у справах про адміністративні правопорушення. Просив суд взяти до уваги, що у оскаржуваній постанові відсутні відомості про наявний відеозапис; на відеозаписі, наданому представником відповідача до відзиву, не зафіксовано факту руху транспортного засобу.

Вищевказане в сукупності, на думку представника позивача, адвоката Югова С. А., вказує на невідповідність оскаржуваної постанови вимогам щодо змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення та є порушенням вимог ст. 283 КУпАП.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явилися, проте адвокат Югов С. А. подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують повністю.

Представник відповідача ГУНП в Тернопільській області у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без його участі у зв`язку із зайнятістю по службі.

У зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 1588552 від 05 березня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що він 05 березня 2024 року о 10:20 год. в м. Бережани по вул. Тернопільська, керував трактором колісним, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,ширина якого перевищувала 2,6 м, без супроводу автомобіля прикриття, чим порушив п. 22 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив постанову до суду та просить її скасувати.

Частиною 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною другою ст. 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом спірної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Частиною першою ст. 122 КУпАП передбачена відповідальні за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху більш як на 20 кілометрів на годину, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, початку руху, зміни напрямку руху, проїзду спеціальних транспортних засобів.

Розділ 22 Правил дорожнього руху України, на порушення якого посилається відповідач, регулює правила перевезення вантажу.

Отож, суд встановив, що в оскаржуваній постанові не конкретизована суть правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не зазначений відповідний підпункт та пункт розділу 22 Правил дорожнього руху, порушення яких інкримінується ОСОБА_1 .

За правилами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ.

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У постанові від 26 квітня 2018 року по справі № 338/1/17 Верховний Суд висловив позицію про вірність висновків суду першої інстанції, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

У постанові по справі № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року Верховний Суд звернув увагу на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будьяких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будьякого доказу, якто наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Тобто, у виниклому між сторонами спорі відповідач повинен належними та допустимими доказами довести, що ОСОБА_1 всупереч вимог Правил дорожнього руху керував трактором колісним, реєстраційний номер 23747 АІ, ширина якого перевищувала 2,6 м, без супроводу автомобіля прикриття, як про це зазначено в оскаржуваній постанові.

Водночас, відповідачем у спірній постанові не конкретизовано, яке саме правопорушення вчинив позивач, а єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є саме оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення. Матеріали відео фіксації, які надав представник відповідача разом із відзивом, суд не бере до уваги оскільки вони не вказані в п. 7 постанови серії ЕНА №1588552 від 05 березня 2024 року, що суперечить змісту ч. 3 ст. 283 КУпАП (постанова Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, від 17 липня 2019 року у справі № 295/3099/17, від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а.

Отож, у разі відсутності в постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за відсутності зафіксованого факту події правопорушення, не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05 серпня 2019 року у справі № 712/12830/16-а.

Отже, із зазначених обставин справи вбачається, що в даному випадку відсутня належна доказова база, яка підтверджує факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та як наслідок обґрунтовує правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

В контексті спірних правовідносин, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, незважаючи на вимоги КУпАП, всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів порушення водієм транспортного засобу Правил дорожнього руху, а саме порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами.

З урахуванням викладеного, а також шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем, суд дійшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог частини 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому, підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, із відповідача ГУНП в Тернопільській області на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 484,48 грн.

Понесення ОСОБА_1 інших судових витрат на день ухвалення рішення, суд не встановив.

На підставі ст.ст. 9, 122, 126, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 288, 289 КУпАП, та керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 20, 70, 7277, 122, 242, 244246, 257, 271, 286 КАС України, ст.ст. 62, 63 Конституції України, Правилами дорожнього руху України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1588552 від 05 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн скасувати, а провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири),48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Тернопільській області, , адреса місцезнаходження: вул. Валова, буд. 11, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддя О. Герчаківська