Справа № 520/29524/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 р. Справа № 520/29524/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2023, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 27.12.23 по справі № 520/29524/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУПФУ в Харківській області), в якому просила суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () стосовно не зарахування під час обчислення пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), періоду роботи з 01.11.2012 по 29.05.2023 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () здійснити перерахунок (допризначення) пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зарахувавши під час обчислення пенсії період роботи з 01.11.2012 по 29.05.2023 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, починаючи з 29 травня 2023 року;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії за віком з 29 травня 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () подати звіт про виконання Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог послалася на протиправну бездіяльність відповідача в частині нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , мотивованою посиланнями на ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV) та можливістю зарахування стажу у подвійному розмірі лише до 31.12.2003, як такої, що суперечить нормам закону.

З огляду на те, що всі необхідні документи для зарахування у подвійному розмірі періоду роботи (в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги) з 01.11.2012 по 29.05.2023 на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ), зокрема, трудова книжка НОМЕР_2 та довідка КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» від 02.05.2023 № 01/100, були надані відповідачу при первинному зверненні за призначенням пенсії (29.05.2023), стверджувала про наявність підстав для зарахування позивачу вказаного періоду роботи у подвійному розмірі.

Крім того, зауважила, що ст. 24 Закону № 1058-IV, на яку посилається відповідач в обґрунтування відмови у зарахуванні спірного періоду у подвійному розмірі після 2004 року, не скасовує та не зупиняє дію Закону № 1788-ХІІ, оскільки відповідно до положень ст. 16 Прикінцевих та перехідних положень Закон № 1788-ХІІ, зокрема, ст. 60 Закону № 1788-ХІІ застосовується в частині визначення права на пенсію за вислугу років, що підтверджує право позивача на зарахування стажу в подвійному розмірі за період з 01.11.2012 по 29.05.2023, що також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 04.12.2019 у справі № 689/872/19, від 20.04.2022 у справі № 214/3705/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17.

Так, за правилами ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених законом, а згідно з нормами п. 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1788-ХІІ до приведення законодавства України у відповідність із цим законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону. Положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону № 1788-ХІІ в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Обґрунтовуючи необхідність здійснення перерахунку пенсії на підставі довідки від 02.05.2023 № 01/100 саме з 29.05.2023 звернула увагу, що всі необхідні документи (довідки) для здійснення перерахунку пенсії надавались ще при первинному зверненні до пенсійного органу із відповідною заявою, однак при призначенні пенсії з 29.05.2023 враховані не були.

З посиланням на ст. 129 Конституції України та ст. 382 КАС України наполягала, що з огляду на злісне та грубе недотримання відповідачем норм діючого законодавства, практики Верховного Суду та ЄСПЛ, наявні підстави для застосування до ГУ ПФУ в Харківській області заходів судового контролю за виконанням судового рішення по даній справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 у справі № 520/29524/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області стосовно не зарахування під час обчислення пенсії ОСОБА_2 періоду роботи з 01.11.2012 по 29.05.2023 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) здійснити перерахунок (допризначення) пенсії ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), зарахувавши під час обчислення пенсії період роботи з 01.11.2012 по 29.05.2023 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, починаючи з 29 травня 2023 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ).

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 по справі № 520/29524/23 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неможливість врахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 відомостей, зазначених в довідці КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» від 02.05.2023, щодо періодів її роботи з 01.11.2012 по 31.03.2023, оскільки згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV лише до набрання чинності цим Законом (01.01.2004) такі періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Отже, на переконання апелянта, позивач, яка дійсно працювала у психіатричній лікарні, у відповідності до ст. 60 Закону № 1788-ХІІ має право на обчислення стажу роботи у подвійному розмірі незалежно від посади до 01.01.2004. Разом з цим, можливість зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи у психіатричному закладі після 01.01.2004 Законом № 1058-IV не передбачено.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, з 29.05.2023 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

30.06.2023 позивач звернулася додатково із заявою, в якій просила зарахувати під час обчислення пенсії період роботи у КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» з 01.11.2012 по 29.05.2023 (тобто по дату призначення пенсії 29.05.2023) до стажу в подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ.

За результатами розгляду заяви від 30.06.2023, листом від 11.07.2023 № 18715-22400/Н-03/8-2000/23 ГУПФУ в Харківській області повідомило про те, «що відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 4 зазначеної статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004 року), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення (зі змінами), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у паталого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Враховуючи викладене, періоди роботи у вищезазначених закладах (відділеннях) до 01.01.2004 року зараховуються до страхового стажу для обчислення розміру пенсії в подвійному розмірі. Зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи у цих закладах після 01.01.2004 року Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не передбачено.

Таким чином, зарахувати період роботи з 01.11.2012 року по 29.05.2023 року в КНП ХОР Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3 у подвійному розмірі незалежно від посади підстав не має».

Позивач, не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача у подвійному розмірі період роботи з 01.11.2012 по 29.05.2023, звернулася до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, врахувавши позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, з огляду на п. 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, яким визначено, що норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, а ст. 60 Закону № 1788-XII передбачає можливість зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі період роботи в психіатричних закладах охорони здоров`я, дійшов висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII, не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Із врахуванням викладеного, вважав наявними підстави для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області стосовно не зарахування під час обчислення пенсії ОСОБА_2 , періоду роботи з 01.11.2012 по 29.05.2023 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону № 1788-ХІІ.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () здійснити перерахунок (допризначення) пенсії ОСОБА_2 , зарахувавши під час обчислення пенсії період роботи з 01.11.2012 по 29.05.2023 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону № 1788-ХІІ, починаючи з 29 травня 2023 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту не є належним способом захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, з огляду на те, що вказана вимога, у першу чергу, спрямована на встановлення способу та порядку виконання рішення, що не передбачено положеннями Кодексу адміністративного судочинства України.

Також судом враховано, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Проте, у межах даного спору судом не присуджено виплату позивачу пенсії у фіксованому розмірі, а лише вказано на протиправність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у здійсненні її перерахунку, що у свою чергу унеможливлює зазначення виконання даного рішення, навіть у певній частині, негайно.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо встановлення судового контролю, суд першої інстанції вважав, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади. Застосування наведеної норми - це прерогатива суду.

З огляду на вищевикладене та те, що позивачем не надано доказів того, що прийняте рішення суду, буде відповідачем тривалий час не виконуватись, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в частині задоволення позову), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на належне отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-ІV.

Згідно з положеннями статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон України № 1058 набрав чинності 1 січня 2004 року. До цієї дати пенсійні відносини було врегульовано Законом № 1788-ХІІ.

Відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Колегія суддів наголошує, що вказані пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах в подвійному розмірі, передбачені статтею 60 Закону № 1788-ХІІ є діючими і на теперішній час.

Так, положеннями статті 24 Закону № 1058-IV не скасовано статтю 60 Закону № 1788-ХІІ та не зупинено її дію. А відтак, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я, яка виконувалася особою і після 1 січня 2004 року, зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст. 24 Закону № 1058-IV та ст. 60 Закону № 1788-ХІІ викладена у постановах Верхового Суду від 04.12.2019, у справі № 689/872/17 та від 27.02.2020, у справі № 462/1713/17, які, в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування.

Суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 22 Конституції України, згідно з якими, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Наведене узгоджується також із практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 22.12.2021 року у справі № 688/2916/17, від 27.02.2020 року у справі № 462/1713/17, від 23.01.2019 у справі № 485/103/17 та від 04.12.2019 року у справі № 689/872/17.

В постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Законом № 1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за 1058-IV.

Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону 1788-ХІІ, то він мав би виключити із останнього усі інші положення, чого, в свою чергу, зроблено не було.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність права у позивача на зарахування стажу в подвійному розмірі, яке передбачене ст. 60 Закону № 1788-ХІІ, не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV та не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 з 01.11.2012 по 29.05.2023 працювала на посаді медичної сестри в Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3, що підтверджено відповідними записами в трудовій книжці позивача, а також не заперечується сторонами.

Таким чином, з огляду на наведені вище положення, робота у психіатричній лікарні на посаді медичної сестри дає право на зарахування стажу роботи у цих закладах у подвійному розмірі, що в свою чергу, свідчить про наявність підстав для зарахування відповідачем під час обчислення пенсії позивачу періоду роботи з 01.11.2012 по 29.05.2023 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону № 1788-ХІІ.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що не зарахувавши при призначенні пенсії ОСОБА_1 вказаного періоду роботи у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону № 1788-ХІІ, відповідач допустив протиправну бездіяльність, що зумовлює задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області стосовно не зарахування під час обчислення пенсії ОСОБА_2 періоду роботи з 01.11.2012 по 29.05.2023 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції позивачу з 29.05.2023 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, тоді як звертаючись із заявою від 29.05.2023 позивач надавала до пенсійного органу трудову книжку та довідку від 02.05.2023 № 01/100, яка протиправно не були взяті до уваги при обрахунку пенсії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується із обраним судом першої інстанції способом захисту та зазначає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок (допризначення) пенсії ОСОБА_2 , зарахувавши під час обчислення пенсії період роботи з 01.11.2012 по 29.05.2023 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, починаючи з 29 травня 2023 року.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому відсутні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 по справі № 520/29524/23 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій