Справа № 620/6917/24
Суддя: Дар'я ВИНОГРАДОВА
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 травня 2024 року Чернігів Справа № 620/6917/24
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Бобровицької міської ради Чернігівської області, Виконавчого комітету Бобровицької міської ради Чернігівської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання незаконними дій,
Представник позивача ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Бобровицької міської ради Чернігівської області, Виконавчого комітету Бобровицької міської ради Чернігівської області, у якому просить:
визнати протиправним та скасувати Рішення Виконавчого комітету Бобровицької міської ради Чернігівської області від 04 квітня 2024 року № 133 «Про створення робочої групи з контролю на виконанням умов Договорів про організацію перевезень пасажирів на міських та приміських автобусних маршрутах загального користування на підвідомчій території Бобровицької міської ради»;
визнати незаконними дії Виконавчого комітету Бобровицької міської ради Чернігівської області зі здійснення перевірок виконання умов Договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусному маршруті загального користування від 02 червня 2020 року, здійснених на підставі Рішення Виконавчого комітету Бобровицької міської ради Чернігівської області від 04 квітня 2024 року № 133 «Про створення робочої групи з контролю на виконанням умов Договорів про організацію перевезень пасажирів на міських та приміських автобусних маршрутах загального користування на підвідомчій території Бобровицької міської ради»;
визнати протиправним та скасувати Рішення Бобровицької міської ради Чернігівської області, оформлене Повідомленням від 01 травня 2024 року № 03-19/1426 «Про дострокове розірвання Договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусному маршруті загального користування від 02 червня 2020 року», укладеного між Виконавчим комітетом Бобровицької міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .
Також представником позивача 14.05.2024 через систему «Електронний суд» було подано заяву про забезпечення позову, у якій він просить:
зупинити дію рішення Бобровицької міської ради Чернігівської області, оформлене Повідомленням від 01 травня 2024 року № 03-19/1426 Про дострокове розірвання Договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусному маршруті загального користування від 02 червня 2020 року, укладеного між Виконавчим комітетом Бобровицької міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ;
заборонити Бобровицькій міській раді Чернігівської області призначати на автобусному маршруті № 11 «Бобровиця-Браниця» автомобільного перевізника, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце або призначати іншого автомобільного перевізника до проведення конкурс;
заборонити Бобровицькій міській раді Чернігівської області призначати та проводити конкурс з перевезення пасажирів на автобусному маршруті № 11 маршрутом Бобровиця-Браниця.
В обгрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник позивача вказував, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Статтею 154 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Враховуючи наведене, дослідивши зміст та підстави поданої представником позивача заяви про забезпечення позову, суд не вбачає необхідності у виклику позивача чи його представника до суду для надання пояснень або додаткових доказів. За наведених обставин, подана заява може бути розглянута без повідомлення учасників справи.
Вирішуючи вказану заяву по суті, суд враховує таке.
Відповідно до вимог статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Підстави забезпечення позову визначені статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Так, відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Ці підстави є оціночними, а тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.
Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному конкретному випадку, виходячи з наданих доказів, встановити, чи є хоча б одна з обставин для вжиття заходів забезпечення позову, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Статтею 151 КАС України передбачено види забезпечення позову.
Згідно з частинами першою та другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Тобто, забезпечення позову це вжиття судом заходів, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог.
Суд зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Слід зазначити, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.
Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для такого забезпечення позову.
Насамперед суд вказує, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання незаконними дій Виконавчого комітету Бобровицької міської ради Чернігівської області від 04.04.2024 № 133 «Про створення робочої групи з контролю на виконанням умов Договорів про організацію перевезень пасажирів на міських та приміських автобусних маршрутах загального користування на підвідомчій території Бобровицької міської ради» та Бобровицької міської ради Чернігівської області, оформлене повідомленням від 01.05.2024 № 03-19/1426. Однак заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Суд звертає увагу, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. Їх оцінка в сукупності може бути надана судом лише за наслідками розгляду самої справи, з урахуванням усіх належних та допустимих доказів, які сторони вправі надавати суду в ході розгляду адміністративної справи.
Водночас суд зазначає, що у разі встановлення у ході розгляду справи порушення прав позивача, їх відновлення, у даному випадку, можливе лише за наслідками розгляду такої справи по суті, що не може бути підмінено вжиттям заходів забезпечення позову у даному випадку та на даній стадії судового процесу.
Отже суд, не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
У рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.
Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Враховуючи зазначене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та доводів, наведених на його обґрунтування, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись статтями 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі № 620/6917/24 відмовити.
Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, передбачені статтями 256, 294, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали суду складено 15.05.2024.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА