Справа № 200/6795/20-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви в частині позовних вимог без розгляду

08 квітня 2024 року Справа №200/6795/20-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Кудрявцеві О.Ю.,

за участю (в режимі відеоконференції):

представника позивача, Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» адвоката Благодора Р.В.,

представника (в порядку самопредставництва) відповідачів, ДПС та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Єгорова А.Є.,

представника (в порядку самопредставництва) відповідача, Головного управління ДПС у Донецькій області, Лаврушиної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із адміністративним позовом до Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та пені, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Єнакієвський металургійний завод» (ПРАТ «ЄМЗ») 20 липня 2020 року звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом (із врахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог від 18 лютого 2021 року) до Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, в якому просило стягнути з Державного бюджету України на його користь заборгованість із відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, лютий, травень та червень 2015 року в сумі 271 346 310,00 грн та пеню, нараховану на суму такої заборгованості, в розмірі 499 627 539,00 грн (а.с. 1-6, 125 т. 1, а.с. 179-206 т. 3).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» задоволено частково:

- вирішено стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2014 року, лютий 2015 року, травень 2015 року та червень 2015 року у розмірі 164 655 629,95 грн та пеню у розмірі 287 612 767,05 грн;

- зобов`язано Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість задекларовану Приватним акціонерним товариством «Єнакієвський металургійний завод» (у декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 127-133 т. 4).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2021 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 200/6795/20-а скасовано; позов Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо повернення з Державного бюджету суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Приватному акціонерному товариству «Єнакієвський металургійний завод» за грудень 2014 року, лютий, травень, червень 2015 року;

- вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390,00 грн, за лютий 2015 року в розмірі 107 477 955,00 грн, за травень 2015 року в розмірі 70 033 398 грн, за червень 2015 року в розмірі 62 816 567 грн;

- вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» пеню за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 12 155 110,20 грн, за лютий 2015 року в розмірі 109 178 107,73 грн, за травень 2015 року в розмірі 25 836 479,62 грн, за червень 2015 року в розмірі 23 174 071,22 грн;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 236-249 т. 5).

Постановою Верховного Суду від 13 липня 2023 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2021 року скасовано, справу № 200/6795/20-а направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 240-254 т. 7).

Крім іншого, у постанові від 13 липня 2023 року Верховний Суд зазначив, що з метою правильності вирішення даного спору насамперед важливо встановити дотримання позивачем строків звернення до суду з даним адміністративним позовом та наявність поважних причин його пропуску. Верховний Суд послався на правову позицію щодо застосування строку звернення до суду у справах з подібними правовідносинами, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року (справа № 140/1770/19), від 16 лютого 2023 року (справа № 803/1149/18), відповідно до якої платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, відповідно до вимог положень ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року справу прийнято до провадження (а.с. 24 т. 8).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 4 грудня 2023 року призначено підготовче провадження у справі; запропоновано позивачу надати суду додаткову заяву/клопотання про поновлення строку звернення до суду із даним позовом (в тому числі, у частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України бюджетної заборгованості з податку на додану вартість).

3 січня 2024 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про визнання поважними причин пропуску товариством строку звернення до суду із вимогами про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014, лютий, травень та червень 2015 року в сумі 271 346 310,00 грн та пені, нарахованої на суму такої заборгованості, та поновлення цього строку.

17 січня 2024 року до суду надійшли заперечення від представника (в порядку самопредставництва) відповідачів, ДПС України та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, ОСОБА_1 , щодо клопотання позивача про поновлення строків звернення до суду.

29 січня 2024 року до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача, адвоката Благодора Р.В., щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом.

8 лютого 2024 року до суду надійшла заява від представника позивача, адвоката Благодора Р.В., про зміну розміру позовних вимог, в якій позивач прохальну частину позову виклав в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» () заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014, лютий, травень та червень 2015 року в сумі 271 346 310 грн та пеню, нараховану на суму такої заборгованості, в розмірі 527 960 554,24 грн.» (а.с. 28-32 т. 9).

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року прийнято до розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог від 8 лютого 2024 року; закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 20 березня 2024 року; визначено, що питання щодо наявності/відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду із даним позовом буде вирішено судом після дослідження матеріалів справи та встановлення обставин спірних правовідносин (а.с. 136-140 т. 9).

Протокольною ухвалою суду від 20 березня 2024 року оголошено перерву у судовому засіданні до 12-00 год 5 квітня 2024 року.

В судове засідання, призначене на 5 квітня 2024 року, з`явились (в режимі відеоконференції) представник позивача, адвокат Благодір Р.В., представник (в порядку самопредставництва) відповідачів, ДПС та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Єгоров А.Є., та представник (в порядку самопредставництва) відповідача, Головного управління ДПС у Донецькій області, ОСОБА_2 .

Представники Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області у судове засідання не з`явились, про місце, дату та час його проведення повідомлялись судом належним чином.

Представник позивача у судовому засідання наполягав на поважності причин пропуску товариством строку звернення до суду із даним позовом з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях, наданих суду під час підготовчого провадження та розгляду справи, та просив поновити цей строк.

Представник (в порядку самопредставництва) відповідачів, ДПС та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Єгоров А.Є., у судовому засіданні заперечував проти визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом з підстав, зазначених у відзиві на позов та додаткових поясненнях, наданих суду під час підготовчого провадження та розгляду справи, та просив залишити позов без розгляду.

Представник (в порядку самопредставництва) відповідача, Головного управління ДПС у Донецькій області, ОСОБА_2 , у судовому засіданні також заперечувала проти визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом з підстав, зазначених представником (в порядку самопредставництва) ДПС та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

5 квітня 2024 року судом досліджено матеріали справи та заслухано пояснення та доводи учасників справи, які з`явились у судове засідання.

Ухвалою суду від 8 квітня 2024 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом в частині позовних вимог про стягнення заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390, травень 2015 року в розмірі 70 033 398 грн, червень 2025 року в розмірі 62 816 567 грн та пені, нарахованої на суму зазначеної заборгованості, та поновлено цей строк.

На виконання ухвали суду від 29 лютого 2024 року після дослідження матеріалів справи та встановлення обставин спірних правовідносин судом вирішується питання щодо наявності/відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду із даним позовом в частині позовних вимог за лютий 2015 року в сумі 107 477 955,00 та пені, нарахованої на суму такої заборгованості, в розмірі 231 811 841,56 грн.

Клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом в тому числі в частині позовних, які стосуються заборгованості з відшкодування ПДВ за лютий 2015 року та пені, нарахованої на суму цієї заборгованості, обґрунтовано тими саме підставами, що й інші позовні вимоги - тривалою процедурою судового оскарження, неузгодженістю законодавства та правозастосовчої практики, непослідовністю судової практики та, як наслідок, невизначеним статусу суми бюджетного відшкодування.

Зокрема, позивач зазначив наступне.

У червні 2017 року відповідно до діючого на момент спору податкового законодавства позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом про зобов`язання контролюючого органу внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування позивачу суми податку на додану вартість (ПДВ) за липень грудень 2014 року та за лютий червень 2015 року в загальній сумі 462 676 805 грн.

Постановою Донецького апеляційного суду від 2 березня 2018 року у справі № 805/2258/17-а, якою було скасовано рішення суду першої інстанції від 28 вересня 2017 року, зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ, задекларовану ПРАТ «ЄМЗ» у декларації з ПДВ за грудень 2014 року, травень 2015 року, червень 2015 року. В даній постанові суд вказав на невизначений статус бюджетного відшкодування, що, в свою чергу, призводило за висновком суду до невизначеності у питанні можливості та періоду нарахування пені на суму заборгованості.

На виконання цієї постанови контролюючим органом було проведено позапланову документальну перевірку позивача, однак суму бюджетного відшкодування позивачу повернуто не було; при цьому увесь цей час контролюючий орган не відмовляв позивачу у бюджетному відшкодуванні ПДВ, а лише посилався на пов`язані із цим процедурні складнощі.

На переконання позивача судом було застосовано неефективний спосіб захисту порушеного права позивача, що фактично стало однією з причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом.

Позивач зазначив, що 12 лютого 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 826/7380/15, в якій відступила від висновку Верховного Суду України, відповідно до якого стягнення відшкодування ПДВ з Державного бюджету є неналежним способом захисту, та дійшла висновку, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву платника податків до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, а тому ефективним способом захисту, що забезпечить поновлення порушеного права, є стягнення з Держбюджету України через орган казначейської служби на користь платника заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

Отже, лише після 12 лютого 2019 року внаслідок прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі № 826/7380/15 судова практика повернулась до застосування такого способу захисту порушеного права платника податків як стягнення відшкодування ПДВ з Державного бюджету.

Також позивач зауважив, що у даному випадку має місце триваюча протиправна бездіяльність контролюючого органу, посилається при цьому на постанову Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а, в якій зазначено, що у випадках, коли суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань, має місце триваюча протиправна бездіяльність, та постанови Верховного Суду з аналогічним висновком від 17 вересня 2020 року у справі № 540/1537/19, від 2 жовтня 2018 року у справі № 820/1749/18, від 1 квітня 2021 року у справі № 280/4453/18.

Також зазначає, що за аналогічних обставин Верховний Суд у постанові від 26 січня 2023 року у справі № 200/9654/21 зробив правовий висновок щодо поважності причин пропуску для звернення до суду, коли контролюючий орган здійснює триваюче порушення та не відшкодовує узгоджені суми бюджетного відшкодування; також аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 3 серпня 2021 року у справі № 640/25381/19 з тотожними правовідносинами, в яких бюджетне відшкодування набуло статусу узгодженого у 2014 році, а позов платника податку про стягнення бюджетного відшкодування поданий у 2019 році.

Позивач наголошує на необхідності дотримання принципу правової визначеності, яка забезпечується, зокрема, послідовною судовою практикою, яка, у свою чергу, забезпечує одноманітне застосування норм права, єдиний підхід їх тлумачення (Рішення ЄСПЛ по справах «Олександр Волков проти України», «Гожелік та інші проти Польщі»).

Зазначає, що у Рішенні ЄСПЛ по справі «Брумереску проти Румунії» вказано, що принцип правової визначеності є важливим елементом принципу верховенства права, який, в свою чергу, визнано в якості основоположного у ст. 8 Конституції України, преамбулі до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Такі гарантії Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод відповідають положенням національного законодавства, зокрема, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими суди враховують правові позиції Верховного Суду при застосуванні правових норм. Особа може розраховувати на послідовне застосування процесуальних норм Верховним Судом.

Також зауважує, що станом на час звернення до суду із даним позовом існувала судова практика, згідно з якою позовна вимога про стягнення суми несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України та стягнення пені могла бути заявлена в межах строку, встановленого п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України (ПК України), тобто протягом 1095 днів. Саме така правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 810/1227/17.

Актом документальної позапланової перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/0191193, складеним за результатом позапланової перевірки, проведеної на виконання постанови Донецького апеляційного суду від 2 березня 2018 року по справі № 805/2258/17-а, було підтверджено право позивача на отримання бюджетного відшкодування за грудень 2014 року, травень, червень 2015 року у розмірі 163 868 355 грн.

Отже, право позивача на отримання бюджетного відшкодування в розмірі 163 868 355 грн за грудень 2014 року, травень, червень 2015 року підтверджено контролюючим органом 1 жовтня 2018 року.

За загальним правилом, контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету (п. 200.12. ст. 200 ПК України ).

Згідно з п. 200.13 ст. 200 ПК України орган Казначейства повинен протягом п`яти операційних днів після отримання відповідного висновку контролюючого органу перерахувати суму бюджетного відшкодування на рахунок платника податків.

Таким чином, після проведення позапланової перевірки та підтвердження ПРАТ «ЄМЗ» суми бюджетного відшкодування в розмірі 163 868 355 грн ця сума з урахуванням приписів п. 200.12. та п. 200.13 ст. 200 Податкового кодексу України повинна була бути відшкодована позивачеві 15 жовтня 2018 року.

З даною позовною заявою ПРАТ «ЄМЗ» звернулося в суд в липні 2020 року, тобто у межах 1095-денного строку.

У наведених раніше постановах Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 810/1227/17 зазначено, що строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення.

Станом на час звернення до суду із даним позовом заборгованість з ПДВ за спірні періоди не була погашена, тому строк звернення до суду із позовними вимогами щодо стягнення пені не є пропущеним.

19 січня 2023 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 140/1770/19, в якій зазначила, що стаття 102 Податкового кодексу України, у тому числі й п. 102.5 цієї статті, не є тим «іншим законом», яким установлені спеціальні строки звернення до суду із вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, а тому підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлений загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Така ж сама позиція викладена і у прийнятих пізніше постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18 та від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20.

Отже, у 2023 році відбулася зміна судової практики стосовно строків звернення до суду із позовом у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, у бік скорочення цих строків.

Позивач зауважує, що даний позов був поданий до суду в липні 2020 року, тобто більше чим за два роки до такої зміни судової практики.

У постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 зазначено, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики. Тотожні за змістом висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 1.380.2019.004460, від 23 вересня 2021 року у справі № 640/11650/21.

Позивач наголошує, що непослідовність застосування судами відповідних процесуальних норм, яка є однією з причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, існує об`єктивно та не залежить від його волі.

Також позивач зазначає, що в квітні 2020 року звертався до Офісу великих платників податків ДПС із заявою про повернення сум бюджетного відшкодування ПДВ шляхом відображення інформації в Реєстрі заяв про повернення бюджетного відшкодування про узгоджену суму бюджетного відшкодування; а також до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві із заявою про забезпечення проведення відшкодування ПДВ за вказані вище періоди на поточний банківський рахунок ПРАТ «ЄМЗ», але отримав відповіді, відповідно до яких на сьогодні не передбачено механізму відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та що до Казначейства не надходили відповідні висновки від податкової служби щодо бюджетного відшкодування за періоди грудень 2014 року, січень, травень та червень 2016 року у загальному розмірі 257 972 816 грн, а також що в Реєстрі про узгодженні суми бюджетного відшкодування ПДВ відсутня інформація про відшкодування ПРАТ «ЄМЗ» ПДВ на зазначену суму.

Зазначає, що відповідно по п. 200.23 ст. 200 ПК України (в тому числі у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ; на суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Верховний Суд, ухвалюючи постанову в аналогічній справі (від 9 липня 2020 року по справі № 810/2807/16), зазначив, що нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена в строк, визначений у ст. 200 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є обов`язковим і що обов`язок нарахування пені покладено на органі доходів і зборів, який здійснює функції держави у сфері оподаткування, а також що неподання контролюючим органом після закінчення перевірки до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування.

За позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 травня 2020 року у справі № 0740/951/18, фактичне непогашення заборгованості бюджету з бюджетного відшкодування не перешкоджає нарахуванню та стягненню пені.

Отже, кожен день нарахування пені це кожна нова дата, від якої обраховується строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Таким чином, платник податків до дати повного погашення бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ може стягувати пеню за кожні півроку відповідно до п. 200.23 ст. 200 ПК України.

З врахуванням ст. 122 КАС України, максимальним розміром позовних вимог щодо стягнення пені відповідно до п. 200.23 ПК України є розмір пені за 6 місяців, що передували дню подання позову про її стягнення, включаючи день подання заяви до суду.

Також посилається на рішення Європейського суду з прав людини по справі «LEGROS AND OTHERS v. FRANCE», де Суд вказав, що застосування до провадження, що вже розпочате, нового правила щодо строків, яке було як непередбачуваним у принципі, так і неминучим на практиці, обмежило право осіб на доступ до суду та обмежило право на володіння майном (бо гроші - є майном), що охороняється Конвенцією, та зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (а.с. 130-132, 175, 202-209 т. 2, 201-206 т. 3, 63-72, 78-84 т. 4, 194-204, 239-248 т. 8, 188-193 т. 9).

Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків заперечує проти задоволення клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом та поновлення цього строку, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Твердження позивача про те, що він дізнався про порушення своїх прав лише у липні 2020 року є помилковим та таким, що спростовується самим же позивачем у позовній заяві, в якій вказано, що із заявами про повернення бюджетного відшкодування (які є додатками до податкових декларацій з ПДВ) він звертався до податкового органу протягом грудня 2014 червня 2015 року і у подальшому постановою Верховного Суду від 21 серпня 2018 року по справі № 805/2258/17-а було завершено судовий розгляд справи, в межах якої розглядались позовні вимоги позивача про зобов`язання контролюючого органу внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування позивачу суми податку на додану вартість за липень грудень 2014 року та за лютий червень 2015 року в загальній сумі 462 676 805 грн.

Якщо рахувати строк на звернення до суду з адміністративним позовом з цієї дати (21 серпня 2018 року), то встановлений КАС України шестимісячний строк сплинув 21 лютого 2019 року, тоді як копію позовної заяви по цій справі відповідачем було отримано 20 липня 2020 року.

При цьому зроблений позивачем розрахунок пені за невідшкодування сум ПДВ розрахований саме з 2014 року.

Таким чином, позивач звернувся до суду із даним позовом із пропуском встановленого КАС України шестимісячного строку.

Щодо посилань позивача на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 1 квітня 2021 року по справі № 280/4453/18, зазначена правова позиція для даних правовідносин вже не є актуальною, на відміну від правової позиції Верховного Суду, яка наведена в постанові від 10 травня 2023 року по справі № 200/9915/21, відповідно до якої згідно з ч.ч. 1- 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України даний позов міг бути подано до суду в шестимісячний строк, обчислений з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Наголошено, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України процесуальних дій і що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах.

Вказує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19 відступила від попередніх правових позицій Верховного Суду (включаючи й ті, які зазначені позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення), в яких зазначалось про можливість звернення з позовними вимогами, спрямованими на захист порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом 1095-денного строку або взагалі про безстроковість можливості такого звернення, та вказала, що ПК України не містить прямої норми, яка б визначала строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням ПДВ державою, і що встановлений ст. 102 ПК України строк у 1095 днів не стосується строків звернення до адміністративного суду із позовними вимогами, зазначений строк встановлений для подання платником податків заяви до контролюючого органу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом; що у справі відсутні підстави для врахування й положень п. 56.18 статті 56 ПК України, оскільки вказана стаття, встановлюючи спеціальні строки звернення до суду, є відсильною до ст. 102 цього Кодексу та регулює виключно правовідносини щодо оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу; а також що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовними вимогами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Отже, платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами, спрямованими на погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав; при цьому ці строки не можуть бути пролонговані.

Стосовно посилань позивача на зміну правового регулювання механізму бюджетного відшкодування ПДВ шляхом запровадження ведення Реєстру та Тимчасового реєстру, відповідач зазначив, що Велика Палата Верховного Суду вказала, що наведене не може вважатись ані підставою для зупинення перебігу строків звернення до суду, ані початком для відліку строку, встановленого ст. 102 ПК України.

Також зазначив, що доводи позивача про поновлення строку звернення до суду з мотивів встановлення Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби та впровадженням на всій території України карантину, не свідчать про неможливість вчинення позивачем такої процесуальної дії, як звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк внаслідок встановлених карантинних обмежень.

У запереченнях також вказано, що податковим законодавством України не передбачено здійснення нарахування пені на суми бюджетного відшкодування, які підлягають включенню до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, і не передбачено нарахування пені на суми бюджетної заборгованості, що підлягає включенню до Тимчасового реєстру, за періоди, які існували до створення цього Тимчасового реєстру.

Щодо посилань позивача на Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «LEGROS AND OTHERS v. FRANCE», яке ухвалено 9 листопада 2023 року, у запереченнях зазначено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, під терміном «рішення» необхідно розуміти: а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Також згідно з ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Україна не була стороною судового процесу у справі «LEGROS AND OTHERS v. FRANCE», тому це рішення ЄСПЛ не підпадає під категорію рішень ЄСПЛ, які є джерелом права в Україні.

Посилається на рішення Верховного Суду від 21 квітня 2016 року по справі № 6-756ц16.

Щодо посилань позивача про неможливість застосування постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2023 року по справі № 140/1770/19 через ретроспективну дію, відповідач вказав про недоречність цього посилання та зауважив, що позивач сам посилається на Рішення ЄСПЛ, якого не існувало на момент звернення товариства до суду із даною позовною заявою.

Також відповідач зазначив, що наведене позивачем тлумачення терміну «право володіння майном, що охороняється Конвенцією» в податкових правовідносинах суперечить конституційним принципам, закріпленим в ст.ст. 42, 68 Конституції України, так як право на здійснення підприємницької діяльності не є абсолютним та може бути законодавчо обмежене з метою захисту будь-якого публічного інтересу, зокрема для забезпечення збалансованості податкової та бюджетної системи України; […] стягнення сум бюджетного відшкодування та пені за відсутності доведених фактів передбачення таких коштів у видатковій частині бюджету, при цьому суб`єкту господарювання, який перебуває в процедурі санації, прямо шкодить інтересам держави та суспільства та порушує принцип збалансованості бюджетних надходжень. Стаття 68 Конституції України надає державі невід`ємне право вводити в дію такі закони, які є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків та зборів.

Щодо посилань позивача на правові позиції, наведені у постановах Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17, від 13 липня 2022 року у справі № 160/7635/20, від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 17 вересня 2020 року у справі № 540/1537/19, відповідач зазначив, що вказані правові позиції не є актуальними станом на час розгляду даної справи, оскільки від них було відступлено постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2023 року по справі № 140/1770/19.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для забезпечення узгодженості судової практики з висновком, викладеним у цій постанові, під час вирішення тотожних спорів слід враховувати наведені висновки щодо застосування норм права незалежно від того, чи перераховані всі постанови Верховного Суду, в яких викладено правову позицію, від якої Велика Палата Верховного Суду відступила в цій справі.

Враховуючи зазначене, відповідач просить суд залишити позов ПРАТ «ЄМЗ» без розгляду у зв`язку із пропуском встановленого ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду (а.с. 135-138 т. 4, 223-228 т. 8, 149-154, 232-235 т. 9).

Під час розгляду справи судом встановлені такі фактичні обставини щодо спірних правовідносин, які можуть вплинути на вирішення питання щодо періоду пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом та підстав такого пропуску.

20 березня 2015 року позивачем до СДПІ з ОВПП у м. Донецьку було подано декларацію з ПДВ за лютий 2015 року, в якій визначено суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у розмірі 33 913 493 грн за з в і т н и й період (рядок 23.2), а також суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у розмірі 107 477 955 грн за з в і т н і періоди д о 1 лютого 2015 року (рядок 30); до декларації було додано, в тому числі, розрахунок суми залишку від`ємного значення попередніх податкових періодів до 1 лютого 2015 року; розрахунок суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню за звітний період, в розмірі 33 913 493 грн; заяву про повернення суми бюджетного відшкодування за звітний період лютий 2015 року в розмірі 33 913 493 грн та за звітні періоди до 1 лютого 2015 року в розмірі 107 477 955 грн (а.с. 68-71, 56-57, 52-53 т. 3).

У період з 20 лютого по 20 березня 2015 року посадовими особами СДПІ з ОВПП у м. Донецьку було проведено камеральну перевірку від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання позивача та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за лютий 2015 року (декларація з ПДВ від 20 березня 2015 року № ), про що складено акт від 9 квітня 2015 року № 125/28-03-47/00191193 (а.с. 37-48 т. 3).

Відповідно до розділу 4 «Висновок» акту перевірки від 9 квітня 2015 року № 125/28-03-47/00191193 позивачем порушено вимоги пп. 14.1.8 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту за січень 2015 року на суму ПДВ у розмірі 1 219 485 грн, за лютий 2015 року на суму ПДВ у розмірі 515 091 грн, що, у свою чергу, призвело до завищення розміру бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 1 734 576 грн.

Також у розділі 4 акту зазначено, що висновки щодо бюджетного відшкодування ПАТ «ЄМЗ» на рахунок платника у банку по декларації за лютий 2015 року будуть здійснені після проведення заходів, передбачених Податковим кодексом України (а.с. 48 т. 3).

Як встановлено Донецьким окружним адміністративним судом у постанові від 16 вересня 2015 року по справі № 805/2943/15-а, яка набрала законної сили 17 листопада 2015 року, за наслідком розгляду заперечень позивача від 20 квітня 2015 року на висновки, викладені в акті перевірки від 9 квітня 2015 року, Центральний офіс з обслуговування великих платників, Міжрегіональне головне управління ДФС листом від 6 травня 2015 року (вих. № 2419/10/28-03-47) повідомив позивачу, що висновок про встановлення порушень податкового законодавства з урахуванням заперечень до акту викладено у наступній редакції: «Перевіркою ПАТ «ЄМЗ» встановлено порушення вимог: п.п 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування за лютий 2015 року на суму ПДВ в розмірі 1 416 018 грн, яка підлягає зменшенню» (https://reyestr.court.gov.ua/Review/50788086).

Отже, з врахуванням змінення у травні 2015 року контролюючим органом висновків, викладених в акті перевірки від 9 квітня 2015 року, позивачем у декларації за лютий 2015 року завищено суму податкового кредиту за періоди, що передували звітному, - на суму ПДВ у розмірі 900 927 грн, за лютий 2015 року (звітний період) на суму ПДВ у розмірі 515 091 грн, що, у свою чергу, призвело до завищення розміру бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 1 416 018 грн.

12 травня 2015 року за результатами камеральної перевірки та розгляду заперечень позивача на акт перевірки СДПІ з ОВПП у м. Донецьку були прийняті податкові повідомлення-рішення: № /2569/10/28-03-47, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ на суму 515 091,00 грн за лютий 2015 року (не стосується спірної в межах даної справи суми бюджетного відшкодування) та застосовано штраф в розмірі 257 545,00 грн, та № /2570/10/28-03-47, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 900 927 грн та застосовано штраф в розмірі 450 463,00 грн, які були оскаржені ПРАТ «ЄМЗ» в адміністративному порядку і за наслідком такого оскарження 3 серпня 2015 року СДПІ з ОВПП у м. Донецьку були прийняті нові податкові повідомлення-рішення: № /1238/10/28-03-40, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 483 315,93 грн (не є спірною в межах даної справи) та застосовано штраф в розмірі 241 658,46 грн, та № /1241/10/28-03-40, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 787 274,95 грн та застосовано штраф в розмірі 396 636,97 грн, які позивачем також були оскаржені в судовому порядку та постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року по справі № 805/2943/15-а, яка набрала законної сили 17 листопада 2015 року, були скасовані (а.с. 207-213 т. 3, https://reyestr.court.gov.ua/Review/50788086).

23 квітня 2015 року позивачу відшкодовано ПДВ за лютий 2015 року в сумі 33 398 402 грн ПДВ (відшкодування ПДВ за декларацією за лютий 2015 року (за звітний місяць); не є спірною в межах даної справи сумою бюджетного відшкодування) (а.с. 196 т. 3).

Отже, сума бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року у розмірі 107 477 955 грн, заявлена до стягнення в межах даної справи, є сумою ПДВ, що була заявлена позивачем до відшкодування у декларації з ПДВ від 20 березня 2015 року за лютий 2015 року - за періоди, що передували звітному, яка складається з:

- суми відшкодування ПДВ за лютий 2015 року в розмірі 900 927 грн, яка за висновком акту камеральної перевірки є сумою завищення відшкодування ПДВ і стосовно якої 12 травня 2015 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № /2570/10/28-03-47 про зменшення бюджетного відшкодування ПДВ, яке згодом за наслідком адміністративного оскарження було фактично скасовано повідомленням-рішенням від 3 серпня 2015 року № /1241/10/28-03-40, яким встановлено іншу суму зменшення відшкодування ПДВ 787 274,95 грн, і яке, в свою чергу, було скасовано судовим рішенням по справі № 805/2943/15-а, що набрало законної сили 17 листопада 2015 року;

- суми відшкодування ПДВ за лютий 2015 року у розмірі 106 577 028 грн, щодо заявлення якої до відшкодування камеральною перевіркою від 9 квітня 2015 року [з урахуванням змін до акту перевірки згідно листа Центрального офісу з обслуговування великих платників від 6 травня 2015 року] порушень не встановлено.

Будучи не згодним із тривалим не поверненням суми бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року, травень та червень 2015 року, позивач 20 липня 2020 року звернувся до Донецького окружного суду із даним позовом; а 24 лютого 2021 року позивач звернувся із заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої доповнив адміністративний позов позовними вимогами про стягнення заборгованості із відшкодування ПДВ за лютий 2015 року в розмірі 107 477 955 грн та пені, нарахованої на суму цієї заборгованості (виключивши при цьому з позовних вимог вимоги про стягнення заборгованості із відшкодування ПДВ за січень 2015 року та пені, нарахованої на суму зазначеної заборгованості) (а.с. 1-6, 125 т. 1, 185-206 т. 3).

Вирішуючи питання про наявність/відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із позовними вимогами про стягнення з Державного бюджету України на користь ПРАТ «ЄМЗ» заборгованості з відшкодування ПДВ по декларації за лютий 2015 року в розмірі 107 477 955 грн та пені, нарахованої (відповідно до наданого позивачем розрахунку) на суму такої заборгованості, в розмірі 231 811 841,56 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів та встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Разом з цим право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене, передусім, встановленим строком звернення до суду, що обумовлено необхідністю дотримання принципу правової визначеності.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Недотримання встановлених законом процесуальних строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (п.п. 14.1.18, 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 Кодексу).

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовані статтею 200 ПК України.

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За змістом п. 200.10 ст. 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з п. 200.11 ст. 200 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Пунктами 200.12, 200.13 ст. 200 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Згідно з п. 200.14 ст. 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: […] б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; […].

Положеннями п. 200.15 ст. 200 ПК України передбачено, що у разі, якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням. Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Як вбачається з програмного забезпечення «Діловодство спеціалізованого суду», ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року про повернення апеляційної скарги СДПІ з ОВП у м. Донецьку на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року по справі № 805/2943/15-а (про скасування ППР від 3 серпня 2015 року № /1241/10/28-03-40 про зменшення відшкодування ПДВ за декларацією за лютий 2015 року за періоди, що передували звітному, на суму 787 274,95 грн) була направлена судом апеляційної інстанції ПРАТ «ЄМЗ» та СДПІ з ОВП у м. Донецьку 18 листопада 2015 року (а.с. 247 т. 9).

За приписами розділу ІІ «Нормативні строки пересилання поштових відправлень» наказу Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року № 958 «Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень», зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28 січня 2014 року за № 173/24950 нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): […] 4) між іншими населеними пунктами різних областей України: Д+5 (де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання).

Таким чином, СДПІ з ОВП у м. Донецьку мала отримати копію ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року про повернення апеляційної скарги СДПІ з ОВП у м. Донецьку на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року у справі № 805/2943/15-а не пізніше 23 листопада 2015 року.

Проаналізувавши наведене вище, враховуючи приписи п.п. 200.13 - 200.15 ст. 200 ПК України, суд висновує, що СДПІ з ОВП у м. Донецьку була зобов`язана:

- протягом п`яти днів після закінчення строку на проведення документальної позапланової виїзної перевірки (тобто, у період з 10 по 14 травня 2015 року) подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету (щодо заявлення до відшкодування якої перевіркою не було встановлено порушень), а саме суми відшкодування 106 577 028 грн, а орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі отриманого висновку повинен видати платнику податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу (не пізніше 21 травня 2015 року);

- протягом п`яти робочих днів після прийняття 3 серпня 2015 року ППР № /1241/10/28-03-40, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 787 274,95 грн (яким фактично було скасовано ППР від 12 травня 2015 року № /2570/10/28-03-47 про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 900 927 грн), тобто не пізніш 10 серпня 2015 року подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету (на яку було змінено під час перегляду скарни позивача суму зменшення відшкодування податковим повідомленням-рішенням від 3 серпня 2015 року /1241/10/28-03-40, а саме 113 652,05 грн [900 927 грн 787 274,95 грн] ) до органу Казначейства, який, у свою чергу, протягом 5 операційних днів (по 17 серпня 2015 року включно) повинен був перерахувати вказану суму бюджетного відшкодування на рахунок позивача;

- протягом п`яти робочих днів після отримання копії ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року про повернення апеляційної скарги СДПІ з ОВП у м. Донецьку на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року у справі № 805/2943/15-а (тобто, не пізніш 30 листопада 2015 року) подати висновок до органу Казначейства (із зазначенням суми, на яку позивачу було зменшено відшкодування ПДВ повідомленням-рішенням від 3 серпня 2015 року № /1241/10/28-03-40, а саме 787 274,95 грн), який, у свою чергу, протягом 5 операційних днів (по 7 грудня 2015 року включно) повинен був перерахувати суму бюджетного відшкодування на рахунок платника податків.

Як наслідок, позивач повинен був дізнатись про порушення свого права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року в сумі 107 477 955 грн: в частині суми відшкодування ПДВ в розмірі 106 577 028 грн - не пізніше 21 травня 2015 року, в частині суми відшкодування ПДВ в розмірі 113 652,05 грн - не пізніше 17 серпня 2015 року, в частині суми відшкодування ПДВ в розмірі 787 274,95 грн - не пізніше 7 грудня 2015 року.

Беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 122 КАС України, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для звернення до суду із адміністративним позовом щодо захисту порушеного права на отримання відшкодування ПДВ за лютий 2015 року: в частині суми відшкодування ПДВ в розмірі 106 577 028 грн - розпочався 22 травня 2015 року та тривав по 21 листопада 2015 року (включно), в частині суми відшкодування ПДВ в розмірі 113 022,05 грн - розпочався 18 серпня 2015 року та тривав по 17 лютого 2016 року (включно), в частині суми відшкодування ПДВ в розмірі 787 274,95 грн - розпочався 8 грудня 2015 року та тривав по 7 червня 2016 року (включно).

Враховуючи, що із позовними вимогами щодо стягнення відшкодування ПДВ за лютий 2015 року в розмірі 107 477 955 грн позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду 24 лютого 2021 року, дані позовні вимоги заявлені до суду із пропуском встановленого кодексом процесуального строку для такого звернення.

Відповідно до приписів ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. […] Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. […].

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску цього строку, суд виходить з того, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

За поясненням позивача, пропуск строку звернення до суду із даним позовом був викликаний тривалою процедурою судового оскарження, неузгодженістю законодавства та правозастосовчої практики, непослідовністю судової практики та, як наслідок, невизначеним статусу суми бюджетного відшкодування.

Щодо посилань позивача на тривале судове оскарження, суд зазначає, що позивачем не наведено посилань на судові справи, в межах яких розглядались спори за позовними заявами позивача, поданими задля захисту порушеного права на відшкодування ПДВ за лютий 2015 року в частині суми відшкодування в розмірі 106 577 028 грн (заявлена у декларації сума відшкодування ПДВ за періоди, які передували звітному, щодо якої порушенні при перевірці встановлені не були).

Щодо суми відшкодування ПДВ за лютий 2015 року в розмірі 900 927 грн (107 477 955 106 577 028 грн), суд зазначає, що під час розгляду справи судом було встановлено, що в провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 805/2943/15-а за позовом ПРАТ «ЄМЗ» до СДПІ з ОВП у м. Донецьку про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 3 серпня 2015 року, в тому числі ППР № /1238/10/28-03-40, яким було зменшено суму відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на суму 787 274,95 грн; за наслідком розгляду даної справи 16 вересня 2015 року судом була прийнята постанова, якою ППР № /1241/10/28-03-40 було скасовано.

Постанова Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року по справі № 805/2943/15-а набрала законної сили 17 листопада 2016 року тобто, більш ніж за чотири роки до подання позивачем в межах адміністративної справи № 805/6795/20 заяви про зміну розміру позовних вимог (заявлення позовних вимог про стягнення заборгованості з відшкодування ПДВ за лютий 2015 року).

Також судом під час розгляду даної справи було встановлено, що в провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справи 805/2258/17-а за позовом позивача до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про зобов`язання вчинити певні дії щодо внесення до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо відшкодування суми ПДВ за липень - грудень 2014 року та за лютий - червень 2015 року в загальній сумі 462 676 805 грн, але відшкодування ПДВ за лютий 2015 року в розмірі 515 091 грн, заявлене у позові, стосувалось відшкодування ПДВ саме за звітний період (за лютий 2015 року) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/69222537), що не є сумою відшкодування ПДВ, заявленої до стягнення в межах адміністративної справи № 805/6795/20.

Відомостей про наявність інших судових проваджень, які були пов`язані з відшкодуванням ПДВ за лютий 2015 року (в частині відшкодування ПДВ за періоди, що передували звітному) позивачем не наведено.

Враховуючи зазначене, суд відхиляє посилання позивача на тривале судове оскарження як на поважну причину пропуску строку звернення до суду із даним позовом в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з відшкодування ПДВ за лютий 2015 року.

Щодо посилань позивача як на одну з поважних причин пропуску строку звернення до суду із позовними вимогами щодо відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на зміну судової практики щодо строків звернення до суду із позовами, спрямованими на захист порушеного права стосовно відшкодування ПДВ, а саме - на те, що станом на час звернення до суду із даним позовом існувала судова практика (постанови Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 810/1227/17, від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, від 23 вересня 2021 року у справі № 640/11650/21 та інші), відповідно до якої позовні вимоги про стягнення суми несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України та стягнення пені могли бути заявлені в межах строку, встановленого п. 102.5 ст. 102 ПК України, тобто протягом 1095 днів, - суд зазначає, що дійсно, задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, за висновками Верховного Суду (в тому числі, наведеними у зазначених позивачем постановах) може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики, але позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості з відшкодування ПДВ за лютий 2015 року із пропуском не лише шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, а й зі значним пропуском 1095-денного строку.

Як наслідок, посилання позивача на зміну судової практики стосовно визначення строку звернення до суду із позовними вимогами щодо відшкодування ПДВ судом відхиляються.

Щодо посилань позивача як на одну з поважних причин пропуску строку звернення до суду із позовними вимогами щодо відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на зміну судової практики щодо способу захисту порушеного права, зокрема на те, що лише після 12 лютого 2019 року внаслідок прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі № 826/7380/15 судова практика повернулась до застосування такого способу захисту порушеного права платника податків як стягнення відшкодування ПДВ з Державного бюджету, суд зазначає, що наведене судове рішення було прийнято Верховним Судом після спливу не лише шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до суду із відповідним позовом, а й після спливу 1095 днів, які раніше визначались Верховним Судом як строк звернення до суду із вимогами, спрямованими на стягнення суми несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України та пені.

Щодо посилань позивача на судові рішення, відповідно до яких у випадках, коли суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань, має місце триваюча протиправна бездіяльність (постанови Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 17 вересня 2020 року у справі № 540/1537/19, від 2 жовтня 2018 року у справі № 820/1749/18, від 1 квітня 2021 року у справі № 280/4453/18 та інші), що свідчить про те, строк звернення до суду не пропущено (від 2 жовтня 2018 року у справі № 820/1749/18, від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а) або про те, що зазначене є поважною причиною пропуску такого строку (постанови від 3 серпня 2021 року у справі № 640/25381/19, від 26 січня 2023 року у справі № 200/9654/21), суд зазначає, що у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від вказаних висновків Верховного Суду, тобто від висновків, відповідно до яких звернення з позовними вимогами, спрямованими на захист порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, могли бути заявлені протягом 1095-денного строку або взагалі безстроково, та виклала новий висновок, відповідно до якого платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

У постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила про помилковість висновку судів попередніх інстанцій, що строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду, застосувавши висновки, викладені у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18, знов зазначила, що платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду; при цьому відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 зазначеного закону практика Суду - практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (п. 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Про відсутність порушення прав платника податків на доступ до суду у зв`язку із застосуванням судом наслідків пропуску строку звернення до суду наголошено і у інших постановах Верховного Суду, в тому числі у постанові від 23 листопада 2023 року у справі № 640/1386/21, де Верховний Суд вказав, що розгляд питання дотримання строку звернення до суду у даному спорі не розглядається як втручання державними органами у право власності позивача (володіння своїм майном у відповідності до приписів Конституції України та Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), оскільки, в будь-якому випадку, суми від`ємного значення податку на додану вартість залишаються в бухгалтерському та податковому обліку у позивача. Даний спір виник лише з питання бюджетного відшкодування ПДВ шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та нарахування пені.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Враховуючи наведене, керуючись приписами ч. 5 ст. 242 КАС України, суд відхиляє доводи позивача на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду в цій частині позовних вимог на те, що триваюча бездіяльність відповідача щодо не повернення відшкодування ПДВ свідчить про не порушення строку звернення до суду або про поважність причин пропуску такого строку.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом в частині позовних вимог щодо відшкодування ПДВ за лютий 2015 року.

Згідно з ч.ч. 1 3 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 ст. 123 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, керуючись приписами ст.ст. 122, 123 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність залишення без розгляду адміністративного позову ПРАТ «ЄМЗ» в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України заборгованості з відшкодування ПДВ по декларації за лютий 2015 року в розмірі 107 477 955 грн.

При вирішенні питання про наявність/відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом в частині стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості з відшкодування ПДВ в розмірі 107 477 955 грн по декларації за лютий 2015 року, в розмірі 231 811 841,56 грн, суд зазначає, що позивач обґрунтовуючи не порушення строку звернення до суду в цій частині позову, посилається, по-перше, на висновки Верховного Суду, зокрема наведені у постановах від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 810/1227/17, відповідно до яких строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення і що станом на час звернення до суду із даним позовом заборгованість з ПДВ за спірні періоди не була погашена, тому строк звернення до суду із позовними вимогами щодо стягнення пені не є пропущеним, а також посилається на правову позицією Верховного Суду, викладену у постанові від 21 травня 2020 року у справі № 0740/951/18, відповідно до якої фактичне непогашення заборгованості бюджету з бюджетного відшкодування не перешкоджає нарахуванню та стягненню пені.

Суд зазначає, що згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, які наводились судом вище, при визначенні строків звернення до суду із позовними вимогами щодо стягнення пені, нарахованої у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням платнику податків бюджетної заборгованості з ПДВ, підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 122 КАС України, якою встановлений загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з дня, коли особа дізналась (або повинна була дізнатись) про порушення своїх прав.

При цьому у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі № 280/4452/18 сформовано висновок про те, що нарахування пені нерозривно пов`язане із вимогою про стягнення заборгованості бюджету з ПДВ, а тому пропуск строків звернення до суду за основною вимогою тягне аналогічні висновки і до додаткової вимоги.

Встановлені судом обставини та висновки щодо строків звернення до суду за основною позовною вимогою, за вищенаведеного підходу, спричиняють аналогічні висновки щодо похідної вимоги, якою є стягнення пені.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення пені, нарахованої на заборгованість бюджету із відшкодування ПДВ за лютий 2015 року, також підлягають залишенню без розгляду.

Як наслідок, клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду із даним позовом в частині позовних вимог про стягнення заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ за лютий 2015 року та пені, нарахованої на таку заборгованість задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 77, 90, 91, 122, 123, 205, 240, 248, 250, 256, 293-294, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» про поновлення строку звернення до суду із позовом до Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області - в частині позовних вимог про стягнення заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року та пені, нарахованої на таку заборгованість.

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» до Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області в частині позовних вимог про стягнення заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року в сумі 107 477 955,00 та пені, нарахованої на суму такої заборгованості, в розмірі 231 811 841,56 грн - залишити без розгляду.

Ухвала прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні в присутності (в режимі відеоконференції) представника позивача та представників (в порядку самопредставництва) відповідачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 8 травня 2024 року.

Суддя Н.П. Волгіна