Справа № 240/29211/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/29211/23

Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

14 травня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним і скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 27.09.2023 №Т-73/6/1801-23/1801.2/174-23;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства від 12.09.2023.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржувану ухвала суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , є громадянкою Російської Федерації та була документована посвідкою на проживання для іноземців № НОМЕР_1 від 20.08.2021.

23.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до Хорошівського сектору УДМС у Житомирській області із заявою 1816-000021830 про оформлення набуття громадянства України відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" за територіальним походженням.

Разом із заявою про оформлення набуття громадянства України позивач подала до Управління державної міграційної служби України в Житомирській області зобов`язання припинити іноземне громадянство від 23.10.2021 №1816-000001843, в якому вказала, що зобов`язується протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України припинити громадянство (підданство) Російської Федерації і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства, виданий уповноваженим на те органом цієї держави.

На підставі рішення Управління державної міграційної служби України в Житомирській області від 05.01.2022 ОСОБА_1 набула громадянства України на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України", у зв`язку з чим було оформлено довідку від 05.01.2022 №1816-000005427 про реєстрацію особи громадянином України та видано їй тимчасове посвідчення громадянина України від 10.01.2022 №ОТ060088 зі строком дії до 05.01.2024.

Вказане посвідчення ОСОБА_1 отримала 10.01.2022, що підтверджується відповідною розпискою, в якій вона шляхом проставлення власного підпису також підтвердила роз`яснення їй, що відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про громадянство України», рішення про оформлення набуття громадянства України буде скасовано, якщо протягом двох років, з моменту набуття громадянства України нею не буде подано документ про припинення іноземного громадянства або у випадках визначених законодавством - декларацію про відмову від іноземного громадянства.

12 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Управління державної міграційної служби України в Житомирській області із заявою про наявність об`єктивних причин відсутності можливості звернення до уповноважених органів іноземної держави із клопотанням про припинення громадянства. У вказаній заяві позивач зазначила, що у зв`язку із вторгнення російських військ на територію України та розривом дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією, а також припиненням роботи посольства Російської Федерації в Україні, отримати документ про припинення іноземного громадянства їй не вдалося з незалежних від неї причин. Вказала, що 24.08.2023 вона звернулася до Консульського відділу посольства Російської Федерації в Республіці Молдова із письмовою заявою про вихід із громадянства Російської Федерації та письмовими документами (копіями тимчасового посвідчення громадянина України та довідки про відсутність заборгованості зі сплати податків), однак у прийняття цієї заяви їй в усному порядку було відмовлено та рекомендовано звернутися до відповідного органу на території Російської Федерації. У зв`язку з цим, 26.08.2023 вона через сайт посольства Російської Федерації на території України подала в електронній формі заяву про вихід із громадянства, долучивши відповідні документи. Однак, відповідь за результатами розгляду цієї заяви їй не надходила, а у особистому кабінеті міститься інформація про те, що звернення про вихід із громадянства від 26.08.2023 № 700253249 перебуває в обробці. З огляду на вказане, позивач зазначила, що у неї виникло право на подачі декларації про відмову від іноземного громадянства. Відтак, до вказаної заяви ОСОБА_1 долучила заповнену нею декларацію про відмову від іноземного громадянства та просила прийняти вказану декларацію та видати їй паспорт громадянина України.

26.08.2023 уповноваженим органом Російської Федерації у неї було прийнято клопотання про припинення громадянства Російської Федерації, проте в установлений законодавством цієї країни строк, ОСОБА_1 не отримала документа про припинення громадянства чи повідомлень про відмову у задоволенні її клопотання.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 12.09.2023 та її декларацію про відмову від іноземного громадянства, Управління державної міграційної служби України в Житомирській області надіслало їй листа від 27.09.2023 №Т-73/6/1801-23/1801.2/174-23 в якому повідомило про відсутність законних підстав для прийняття її декларації про відмову від іноземного громадянства.

Вважаючи відмову у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства протиправною, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, вказавши, що жодних доказів існування обставин, які б перешкоджали позивачу подати таку заяву через сайт посольства Російської Федерації раніше, тобто до 26.08.2023, матеріали справи не містять. Однак, внаслідок зволікань з боку самого позивача, вказана заява була подана нею після спливу 1 року та 7 місяців з наданого їй дворічного строку для виконання зобов`язання щодо припинення громадянства та без врахування шестимісячного строку, визначений статтею 35 Федерального закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації», для розгляду такої заяви.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач не є поважними та незалежними від неї причинами неотримання документа про припинення іноземного громадянства.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов вірно висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог позивача, при цьому частково не погоджується з мотивами, вказаними в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині виходячи з наступного.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України від 18.01.2001 № 2235-III "Про громадянство України" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з положеннями статті 1 цього Закону громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

За пунктом 4 частини першої статті 3 Закону №2235-IIIгромадянами України є особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Положеннями статті 6 Закону №2235-ІІІзакріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з вимогами п. 2 ч. 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно до вимог частини 1статті 8 Закону №2235-ІІІ особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УPCP), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону №2235-ІІІ зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Зі змісту вказаного поняття випливає, що умовою набуття громадянства України є одностороння дія у формі письмової заяви з боку особи, що полягає у взятті зобов`язання припинити своє громадянства (підданство) чи громадянства (підданства). Зазначений обов`язок, саме з моменту набуття ним громадянства України покладений виключно на іноземця.

Зобов`язання оформлюється іноземцем незалежно від того, чи має він підстави припинення громадянства чи підданства іншої держави, чи існує така процедура в законодавстві держави його громадянства чи підданства, чи здійснюється така процедура на практиці.

Також слід зазначити, що з визначення поняття зобов`язання припинити іноземне громадянство випливає, що документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав іноземець може подати в будь-який час з моменту набуття громадянства України і до закінчення дворічного строку від цієї дати.

Таким чином, на позивача покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття громадянства.

Указом Президента України від 27.03.2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Пунктом 119 Порядку №215 передбачено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Частиною 5 статті 8 Закону №2235-ІІІ визначено, що іноземці, які мають усі передбачені законодавством іноземної держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

За змістом абзацу 16статті 1 Закону №2235-IIIдекларація про відмову від іноземного громадянства - це документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Тобто, подання декларації про відмову від іноземного громадянства взаємопов`язано з наявністю незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства: декларація подається лише в тих випадках, коли існують такі причини.

При цьому, згідно з абзацом 13статті 1 Закону №2235-III, незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Наказом Міністерства закордонних справ України від 23 листопада 2022 року №389затверджено форму декларації про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з незалежними від заявника причинами неотримання документа про припинення іноземного громадянства (додаток за № 36).

В зазначеній формі декларації пропонується заповнити конкретну з трьох вище названих незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства.

Відтак, зміст вищезазначених правових норм свідчить, що законодавство України визначає лише три причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, які визнаються поважними, та які надають особі право замість надання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) іншої держави подати декларацію про відмову від іноземного громадянства. Вказаними підставами є:

1) невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк;

2) невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) особи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк його розгляду не встановлено;

3) відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Вказаний перелік поважних причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), які надають особі право замість надання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) іншої держави подати декларацію про відмову від іноземного громадянства є вичерпним.

Крім того, зміст з абзацу 13 статті 1 Закону №2235-III також свідчить, що обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є факт звернення/прийняття клопотання про припинення громадянства такої особи уповноваженим органом держави її громадянства.

Судом встановлено, що в декларації про відмову від іноземного громадянства ОСОБА_1 зазначила, що 26.08.2023 уповноваженим органом Російської Федерації у неї було прийнято клопотання про припинення громадянства Російської Федерації, проте в установлений законодавством цієї країни строк, вона не отримала документа про припинення громадянства чи повідомлень про відмову у задоволенні її клопотання. Тобто фактично в якості причини неотримання нею документа про припинення громадянства Російської Федерації, позивач вказала невидачу їй документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави строк.

З даного приводу суд першої інстанції вірно вказав, що законодавством Російської Федерації (стаття 19 Федерального Закону від 31.05.2002 №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації») передбачає два окремі порядки (загальний та спрощений) виходу з громадянства осіб в залежності від того чи проживають вони на території Російської Федерації, або в іншій країні.

Відповідно до вимог ст.19 Федерального закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації» вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території іноземної держави, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи у спрощеному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Закону.

Стаття 32 вищезазначеного Закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ, яка визначає прядок подання заяв з питань громадянства Російської Федерації, встановлює наступне. Заява з питань громадянства Російської Федерації подається за місцем проживання заявника: a) особою, яка проживає на території Російської Федерації, - до територіального органу федерального органу виконавчої влади у сфері внутрішніх справ; б) особою, яка проживає за межами Російської Федерації і не має місця проживання на території Російської Федерації, - дипломатичне представництво або консульська установа Російської Федерації, що знаходяться за межами Російської Федерації.

Відповідно до статті 35 Федерального закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації» розгляд заяв стосовно громадянства Російської Федерації поданої особою зазначеною в пункті б частини 1 статті 32 Закону та прийняття рішення про прийняття до громадянства Російської Федерації чи про вихід з громадянства Російської Федерації в спрощеному порядку здійснюється в строк до шести місяців з дня подання заяви і всіх необхідних документів оформлених належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що заява про вихід із громадянства Російської Федерації була подана ОСОБА_1 26.08.2023 в електронні формі через сайт посольства Російської Федерації та зареєстрована за №700253249. Відтак, визначений статтею 35 Федерального закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації», шестимісячний строк для розгляду її заяви про вихід із громадянства Російської Федерації закінчиться лише 26.02.2024.

Вказане свідчить, що на час подання ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства - 26.08.2023, визначений законодавством іноземної держави, строк для розгляду її заяви про вихід із громадянства Російської Федерації ще не закінчився, що виключає наявність передбаченої в абзаці 13статті 1 Закону №2235-III, поважної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), яка б надала позивачці про замість документа про припинення іноземного громадянства (підданства) іншої держави подати до міграційних органів декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відсутність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, не породжує виникнення у ОСОБА_1 права на подання декларації про відмову від іноземного громадянства до відповідача, в якого, у свою чергу, не виникає обов`язку прийняти таку декларацію.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства з підстав відсутності відповідного рішення щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про вихід із громадянства Російської Федерації та не закінчення встановленого шестимісячного строку для її розгляду.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду відносно того, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 про відсутність у неї змоги скористатись процедурою отримання документа про припинення іноземного громадянства є неповажними.

Колегія суддів враховує, що з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан , який діє на даний час. Крім того, з 23 лютого 2022 року посольство російської федерації в Україні припинило свою роботу в Україні.

ОСОБА_1 тричі зверталась до Консульського відділу посольства Російської Федерації в Республіці Молдова із письмовою заявою про вихід із громадянства Російської Федерації, що підтверджується матеріалами справи.

Також, у серпня 2023 року, ОСОБА_1 через сайт Посольства Російської Федерації на території України подала в електронній формі заяву про вихід із громадянства Російської Федерації, долучивши відповідні документи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 вчиняла необхідні дії з метою отримання документа про припинення іноземного громадянства, про свідчать зазначені вище обставини, однак перешкодою у дотриманні встановлених законом термінів вчиненні таких дій, слугували незалежні від неї обставини, а саме військова агресія Російської Федерації.

Варто зазначити, що позивач обгрунтовано посилається на обставини, які на жаль мають місце по всій території України-повітряні тривоги, перебої з електроенергією, ракетні удари по цивільних об`єктах та об`єктах критичної інфраструктури, смерті людей. Тому, такі обставини мають враховуватись судом, якщо вони знаходяться в прямому причинному зв`язку з обставинами, на які посилається в даному випадку ОСОБА_1 .

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції висновки суду про неповажність обставини, на які посилається ОСОБА_1 щодо відсутності у неї змоги скористатись процедурою отримання документа про припинення іноземного громадянства.

Разом з тим, повторюючись, колегія суддів зазначає, що незважаючи на поважність обставини, на які посилається ОСОБА_1 , у відповідача відсутні підстави для прийняття у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства з підстав відсутності відповідного рішення щодо розгляду її заяви про вихід із громадянства Російської Федерації та не закінчення встановленого шестимісячного строку для її розгляду.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі наведених доводів та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, однак при формуванні цього висновку частково виходив з помилкових мотивів.

Відповідно до частини 1 та 4 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову, оскільки висновок суду про відмову в задоволенні позову є вірним.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у мотивувальній частині даної постанови.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Полотнянко Ю.П.