Справа № 480/12787/23
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, я якій просить суд
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення трудової пенсії за віком період роботи у колективному господарстві «Більшовик» Путивльського району Сумської області з 01.09.1980 по 30.04.1981 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ; період навчання у Конотопській автомобільній школі ТСО України з 15.12.1980 по 30.03.1981; період роботи у російській федерації з 17.02.2002 по 17.08.2002, з 19.01.2003 по 21.07.2003, з 19.09.2003 по 25.09.2003, з 09.06.2004 по 14.12.2004, згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ; період роботи у приватних підприємців з 01.01.2004 по 05.04.2004, з 01.09.2006 по 13.10.2006, згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , з 01.02.2011 по 28.02.2011, згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити трудову пенсію за віком ОСОБА_1 з дати його звернення про призначення трудової пенсії за віком - 28 березня 2023 року.
Позивач 14.04.23 подав повторно заяву про призначення пенсії, оскільки всі документи підтверджували наявність у позивача необхідного мінімального страхового стажу для призначення пенсії на віком.
Натомість всі звернення позивача були залишені без задоволення, всіма відповідачами було відмовлено у призначенні пенсії позивачу.
Позивач зазначає, що на зауваження відповідачів додатково надавав документи відповідачам, але відповідачі з різних підстав не зараховувалися різні періоди роботи позивача, що в свою чергу змушувало позивача додатково надавати документи. Позивач зазначає, що у відповідачів були наявні всі документи для прийняття рішення про призначенні пенсії, позивачем надавалися такі додаткові документи до територіального органу пенсійного фонду та своєчасно усувалися недоліки, які повинні бути враховані відповідачами.
Позивач зазначає, що надані документи свідчать про наявність відповідного стажу у позивача, але спірні періоди не враховуються відповідачами до стажу, що призвело до прийняття рішень про відмову у призначенні пенсії. Вже після останнього звернення позивача та надання додаткових документів, які витребовувалися відповідачами, за відсутності інших додаткових документів позивач звернувся до суду за захистом порушеного права на отримання пенсії. Зазначає, що підстави, які зазначали відповідачі у спірних рішеннях є необґрунтованими та неправомірними, оскільки в наявності документи, що підтверджують страховий стаж позивача. Позивачем вжито всіх необхідних заходів для надання до територіального органу ПФУ документів для підрахунку стажу, а витребувані додаткові документи, які зазначають відповідачі у спірних рішеннях, а також не вживають заходів самостійно для перевірки наданих додатково позивачем довідок обмежують право позивача на пенсію. Саме відповідачі зобов`язані проводити перевірки, а не позивач. Позивач вважає рішення про відмову в призначенні пенсії за віком протиправними та такими, що порушують його права, враховуючи те, що до відповідачів були подані документи, що підтверджують відповідний стаж.
Від відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області відзивів на позовну заяву взагалі не подано, жодних письмових пояснень з правовим обґрунтуванням своїх позицій по справі надано не було. Про розгляд справи зазначені відповідачі повідомлені належним чином, неподання відзиву на позов суб`єктом владних повноважень без поважних причин кваліфіковано судом як визнання позову зазначеними відповідачами у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України. Від представника ГУ ПФУ в Сумській області надано документи з пенсійної справи позивача, які витребовувалися судом.
Судом відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судом відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про розгляд справи в режимі відеоконференції та залишення позову без розгляду.
Дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини передбачені нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Стосовно правомірності підстав прийнятих спірних рішень, судом враховуюється наступне.
Матеріалами пенсійної справи позивача, підтверджується, що позивачем подана до територіального органу ПФУ заява від 28.03.2023 про призначення пенсії (а.с. 97зворотн.стор-98). До заяви позивачем надано додаткові документи (а.с.27).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області №68 від 04.04.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком (а.с.33).

Підставою для відмови у призначенні пенсії стала та обставина, що надана позивачем трудова книжка колгоспника не відповідала вимогам Інструкції про порядок ведення трудової книжки працівника, оскільки не зазначено дата та місяць народження. Зазначено, що для зарахування періоду роботи в колгоспі позивачу необхідно надати довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, а стаж зараховано згідно даних Реєстру застрахованих осіб ОК-5.

Відповідачем за даними пенсійної справи встановлено, що страховий стаж позивача становить 14 р. 4 міс. 8 днів (а.с.33зворотн.стор).

Матеріалами пенсійної справи позивача, підтверджується, що позивачем подана до територіального органу ПФУ заява від 14.04.2023 про призначення пенсії (а.с. 118)

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 68 від 21.04.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком (а.с.38).

Підставою для відмови у призначенні пенсії в рішенні від 21.04.2023 зазначені аналогічні обставини, як у рішенні від Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області №68 від 04.04.2023.

Матеріалами пенсійної справи позивача, підтверджується, що позивачем подана до територіального органу ПФУ заява від 04.07.2023 про призначення пенсії (а.с. 148).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області №68 від 11.07.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком (а.с.42).

Підставою для відмови у призначенні пенсії стала та обставина, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 17.02.2002 по 17.08.2002, з 19.01.2003 по 21.07.2003, з 19.09.2003 по 25.09.2003, оскільки припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Також не зараховано період трудової діяльності згідно записів трудової книжки колгоспника від 19.07.2085 НОМЕР_1 . Період з 01.09.1980 по 17.07.1985 не зараховано, оскільки стаж після 1965 року підтверджено повинно бути інформацією про встановлений та вироблений мінімум трудової участі. Зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 05 міс. 23 дн.

Матеріалами пенсійної справи позивача, підтверджується, що позивачем подана до територіального органу ПФУ заява від 27.07.2023 про призначення пенсії (а.с. 95). До заяви позивачем надано додаткові документи (а.с.44).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 68 від 04.08.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком (а.с.46).

Підставою для відмови у призначенні пенсії стала та обставина, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 17.02.2002 по 17.08.2002, з 19.01.2003 по 21.07.2003, з 19.09.2003 по 25.09.2003, оскільки припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Також не зараховано період трудової діяльності згідно записів трудової книжки колгоспника від 19.07.2085 НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки не зазначена повна інформація про дату та місяць народження позивача.

Період з 1983 року по 1984 р. не зараховано, оскільки стаж після 1965 року підтверджено повинно бути інформацією про встановлений та вироблений мінімум трудової участі.

Також не зараховано період навчання на курсах водіїв з 15.12.1980 по 25.03.1981 згідно свідоцтва № НОМЕР_3 , оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації за результатом навчання на курсах.

Зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 05 міс. 23 дн.

Матеріалами пенсійної справи позивача, підтверджується, що позивачем подана до територіального органу ПФУ заява від 04.10.2023 про призначення пенсії (а.с. 120 зворотн.стор-121). До заяви позивачем надано додаткові документи (а.с.121 зворотн. стор).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області № 68 від 11.10.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком (а.с.56).

Підставою для відмови у призначенні пенсії стала та обставина, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 17.02.2002 по 17.08.2002, з 19.01.2003 по 21.07.2003, з 19.09.2003 по 25.09.2003, з 09.06.2004 по 14.12.2004, зазначено припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Також не зараховано період роботи у колективному господарстві «Більшовик» з 1983 по 1984 роки згідно довідки №36 від 26.07.2023, оскільки у довідках №04 від 13.02.2023, №10 від 27.07.2023 та №33 від 16.07.2023 зазначено про відсутність інформації про фактично відпрацьовані вихододні, а зазначений період буде враховано після надходження результатів зустрічної звірки та перевірки документів.

Зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 7 міс. 01 день.

Матеріалами пенсійної справи позивача, підтверджується, що позивачем подана до територіального органу ПФУ заява від 20.10.2023 про призначення пенсії (а.с. 101). До заяви позивачем надано додаткові документи (а.с.65).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області № 68 від 27.10.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком (а.с.66).

Підставою для відмови у призначенні пенсії стала та обставина, що до страхового стажу не зараховано період з 01.09.1980 по 30.04.1981, оскільки не вказано час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні)

Також не зараховано період навчання на курсах водіїв з 15.12.1980 по 25.03.1981 згідно з довідкою від 13.10.2023 №38, оскільки відсутнє підтвердження, що зазначене підприємство є навчальним закладом, програмою підготовки якого присвоюється відповідна кваліфікація.

Не зараховано до стажу період роботи з 17.02.2002 по 17.08.2002, з 19.01.2003 по 21.07.2003, з 19.09.2003 по 25.09.2003, зазначено припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Також не зараховано період роботи з 01.01.2004 по 05.04.2004, з 09.06.2004 по 14.12.2004, з 01.09.2006 по 13.10.2006, з 01.02.2011 по 28.02.2011, з 01.08.2022 по 30.11.2002, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб.

Не зараховано період служби згідно контракту добровольця територіальної громади від 28.01.2023 за період щ 01.01.2023 по 30.09.2023, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб.

Зазначено, що страховий стаж позивача становить 29 років 5 міс. 03 дн. (а.с.91 зворотн.стор)

Надаючи правову оцінку підставам прийняти спірних рішень, судом враховується наступне.

Суд визнає безпідставним посилання у спірних рішеннях щодо підстав не зарахування відповідачами періоду роботи позивача з 17.02.2002 по 17.08.2002, з 19.01.2003 по 21.07.2003, з 19.09.2003 по 25.09.2003, у зв`язку із припиненням дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Загальні засади державного пенсійного забезпечення визначені в Законі України "Про пенсійне забезпечення", який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон).

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження стажу роботи позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (надалі - Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при врахуванні періоду роботи позивача під час дії такої Угоди.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

У відповідності до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

13.03.1992 між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду: «виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення».

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» (далі Постанова №1328) постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року для України 19.06.2023.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України, денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що Закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні даних довідки про заробітну плату особи, виданої у період дії Угоди.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, в тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.

Варто зауважити, що відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

В рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст.46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи зазначене припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не повинно позбавляти права позивача на зарахування періоду роботи з період роботи з 17.02.2002 по 17.08.2002, з 19.01.2003 по 21.07.2003, з 19.09.2003 по 25.09.2003 до страхового стажу позивача.

Суд визнає безпідставним посилання у спірних рішеннях від 04.04.2023, від 21.04.2023 не зарахування відповідачами періоду роботи позивача з 01.09.1980 по 17.07.1985, а в рішеннях від 11.07.2023, від 04.08.2023, від 11.10.2023 періоду роботи позивача з 1983 р. по 1984 р., а в рішенні від 27.10.2023 періоду з 01.09.1980 по 30.04.1981, з 13.08.1984 по 28.02.1986 у колективному господарстві «Більшовик», у зв`язку із відсутністю інформації про час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні), з огляду на наступне.

Основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

За статтею 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 17 Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Матеріалами справи, зокрема, трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 підтверджується, що позивач працював з 01.09.1980 до 17.07.1985 в колгоспі «Більшовик» (а.с. 14). В матеріалах пенсійної справи позивача (а.с.84-93,99) наявні документи стосовно перейменування даного колгоспу, довідки про заробітну плату за 1984-1985 , довідка про вироблені трудодні 1984-1985р.р.

При цьому згідно розрахунку стажу, частково територіальними органами ПФУ період роботи позивача в колгоспі зараховано до стажу (а.с.91зворотн.стиор)

В даному випадку спірним є та обставина, що відповідачами при відмові у зарахуванні спірного періоду зазначається про відсутність інформації у трудовій книжці позивача стосовно вироблені в/дні та встановлений мінімум, і ненадання додатково позивачем відповідної довідки.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 17.05.1992 №17 «Про порядок застосування окремих положень статей Закону України «Про пенсійне забезпечення»», при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4. Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в том випадку, коли не встановлювався мінімум трудової участі у громадському господарстві.

Таким чином в разі відсутності у документах інформації про встановлений в спірний період мінімум трудової участі позивача, відповідач в будь-якому випадку повинен здійснити відповідне обчислення стажу в разі відсутності встановленого для позивача мінімуму трудової участі в громадському господарстві згідно чинного законодавства, про що зазначено вище.

Стосовно підстав не зарахування до стажу період навчання на курсах водіїв з 15.12.1980 по 25.03.1981 згідно з свідоцтва № НОМЕР_3 , довідки від 13.10.2023 №38, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації за результатом навчання на курсах, що підприємство є навчальним закладом, програмою підготовки якого присвоюється відповідна кваліфікація, про що зазначено у рішенні від 04.08.2023, від 27.10.2023, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з свідоцтва № НОМЕР_3 позивач з 15.12.1980 по 25.03.1981 навчався в автомобільній школі ДОСААФ по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії С та отримав посвідчення МРЕО м. Ромни серії НОМЕР_4 (а.с. 67).

Зазначені у свідоцтві № НОМЕР_3 дані підтверджені довідкою №38 від 13.10.2023 товариства сприяння оборони України «ТСО України» Конотопською автомобільною школою ТСО України (а.с.70)

Суд звертає увагу, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

До 01.01.2004 пенсійне забезпечення в Україні здійснювалось за нормами Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон України Про пенсійне забезпечення), відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 якого до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

На момент проходження позивачем навчання з 15.12.1980 по 25.03.1981 за програмою підготовки водіїв автомобіля були чинні закон СРСР «Про державні пенсії» від 14.07.1956, та прийняте у зв`язку з цим Положення про порядок призначення та виплату державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 04.08.1956 №1044.

Відповідно до пп. «з» та «і» п.109 вказаного Положення крім роботи як робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також: з) навчання в училищах та школах державної системи трудових резервів (у ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах та училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах і т.д.) та інших училищах, школах та на курсах з підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації; і) навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профруху, на робітфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.

При призначенні пенсій за старістю періоди, зазначені в підпункті "і", що зараховується до стажу за умови попередньої роботи як робітника, службовця або члена кооперативної промислової артілі або кооперативної артілі інвалідів або служби у складі Збройних Сил СРСР або іншої служби, зазначеної в підпункті "к" (13абз.п. 109 Положення).

Згідно із п.117 цього ж Положення доказом стажу роботи можуть бути: а) трудові книжки, трудові списки, послужні списки (у тому числа по роботі до встановлення радянської влади), членські книжки членів кооперативних промислових артілей та кооперативних артілей інвалідів - все щодо записів, внесених на підставі документів; б) довідки, посвідчення тощо документи про роботу, видані з місця роботи; в) довідки вищих установ тієї ж системи, в якій працював даний робітник або службовець (наприклад, довідки міністерств, головних управлінь, трестів, спілок промислової кооперації тощо); г) довідки архівних установ.

Схожі норми містились і в п.п.109, 117 Положення про порядок призначення та виплату державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590.

Станом на сьогодні та на час розгляду заяви позивача чинним є Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), відповідно до п.8 якого час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачами, що позивач дійсно навчався за програмою підготовки водіїв автомобіля в Конотопській автошколі ТСО України (ДОСААФ) з 15.12.1980 по 30.03.1981. 20.09.1981 республіканська організація ДОСААФ була перейменована у Товариство сприяння обороні України відповідно до постанови VII з`їзду ТСОУ.

У довідці про період навчання (а.с.70) вказано, що остання видана на підставі книги наказів 1980-1981р.р. Свідоцтво про навчання містить дані про закінчення повного навчального періоду, присвоєння кваліфікації, підписи посадових осіб та печатку Конотопської автошколи клубу ДОСААФ. Таким чином зміст свідоцтва та довідка повністю відповідають вимогам Порядку №637, а тому період навчання повинен бути зарахований до стажу позивача.

Посилання на відсутність у свідоцтві кваліфікації, суд зазначає, що у довідці про навчання є інформація, що позивачу присвоєно кваліфікація водія кат. «С», а посилання про присвоєння кваліфікаційного класу не може бути підставою для не зарахування часу навчання до страхового стажу, оскільки за наслідками навчання видано свідоцтво та трудова книжка позивача свідчить, що він після навчання працював на посаді водія (а.с.17).Зазначені відповідачами обставини не можуть бути підставою для неврахування зазначеного періоду навчання як страхового стажу та позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Крім того, відповідно до ст. 101 Закону України « Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Відповідачі не витребували у підприємства додаткові документи, а навпаки, позивачем в пенсійну справу самостійно збиралися та надавалися документи.

Отже, враховуючи, що період навчання позивача за програмою підготовки водіїв автомобіля в Конотопськкій автошколі клубу ДОСААФ (в подальшому - Конотопська автомобільна школа Товариства сприяння обороні України підтверджується належними дослідженими матеріалами справи, таке навчання відповідно до чинного на той час законодавства зараховувалось до загального стажу, що враховувався для призначення пенсії, суд зазначає, що відмова відповідачів у спірних рішеннях у зарахуванні такого стажу є необґрунтованою.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правою позицією Другого апеляційного адміністративного суду. викладені в постанові від 02 листопада 2023 р. Справа № 480/1413/23.

Суд визнає безпідставним посилання у спірному рішенні від 27.10.2023 про не зарахування періоду роботи позивача з 01.01.2004 по 05.04.2004, з 09.06.2004 по 14.12.2004, з 01.09.2006 по 13.10.2006, з 01.02.2011 по 28.02.2011, з 01.08.2022 по 30.11.2022, а також період служби згідно контракту добровольця територіальної громади від 28.01.2023 за період щ 01.01.2023 по 30.09.2023, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон України №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 24 Закону України №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону України №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Положеннями статті 62 Закону України №1788-XII встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Як зазначено вище, згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до положень ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем не заперечується робота позивача у спірний період, а підстава неврахування зазначено виключно відсутність даних про сплату страхових внесків.

Суд зазначає, що внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи та служби, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Несвоєчасна сплата організацією загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Суд зазначає, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16). Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а адміністративне провадження № К/9901/2310/18. Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним також у постанові від 04.09.2018 у справі № 482/434/17 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає застосуванню при розгляді цієї справі.

Відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі №755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обов`язковість застосування національними судами України норм Конвенції.

ЄСПЛ у рішенні «Толстой-Мілославскій проти Сполученого Королівства» від 23.06.1995 року (скарга №18139/91), зазначає, що застосовуваний національний закон повинен відповідати критерію «якості», тобто щоб « він був доступним для всіх осіб, які мають до нього відношення, і досить чітко сформульованим для того, щоб вони могли - користуючись відповідною консультацією, якщо це необхідно, - передбачити ступінь, яка є розумною у сформованій ситуації, тих наслідків, які дана дія може спричинити за собою».

Таким чином, враховуючи те, що підставою для не зарахування спірних періодів роботи позивача стала відсутність даних про підтвердження сплати внесків, суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу спірний період роботи та служби.

Стосовно посилання відповідачів у спірних рішеннях на не зарахування до страхового стажу даних, що зазначені у трудовій книжці позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 викладений правовий висновок, відповідно до якого формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає формальною неточністю, а саме відсутність дати та місяця народження позивача на титульній сторінці трудової книжки, суд зазначає, що записи про роботу позивача , в т.ч. і в спірний період відповідають установленим вимогам до ведення трудових книжок колгоспників. Трудова книжка колгоспника в цілому не викликає сумнівів у її справжності. Відображені в трудовій книжці позивача періоди роботи співпадають із даними Реєстру застрахованих осіб.

Як свідчать матеріали справи, пенсійним органом при обчисленні пенсії позивачу не взята до уваги трудова книжка, оскільки на титульному аркуші трудової книжки підприємством, на якому вперше заповнювалась трудова книжка, не зазначено дата та місяць народження позивача.

При цьому трудова книжка колгоспника містить записи щодо періодів його роботи, починаючи з 01.09.1980.

При цьому відповідачі, не приймаючи зазначену трудову книжку, не ставлять під сумнів правильність записів про періоди роботи позивача, зазначені в трудовій книжці.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Станом на час початку ведення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 року №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), пункти 2.2, 2.3 та 4.1 якої містять положення, подібні положенням пункту 2.2, 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, тому відсутні підстави для неврахування спірних періодів до страхового (пільгового) стажу позивача.

Отже, записи про періоди роботи позивача, визначені в трудовій книжці повинні були бути враховані пенсійним органом при обчисленні пенсії позивачу.

Судом враховується, що позивач додатково звернувся до Зарічного районного суду м.Суми від 01.06.2023 по справі №591/3594/23 і судом було задоволено заяву позивача та судом встановлено факт належності позивачу трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , 1963 р.н. (а.с.40).

Зазначене рішення було надано додатково позивачем до територіального органу Пенсійного фонду, міститься в пенсійній справі позивача (а.с.1301-102).

Матеріали справи свідчать про те, що ГУ ПФУ в Сумській області після отримання заяви позивача вчиняло дії щодо перевірки наданих довідок та документів, про що направлялися відповідні запити (а.с.118). Також за результатами розгляду та перевірки первинних документів складалися відповідні акти від 03.05.2023 (а.с.115-116 звортон стор.), від 01.09.2023, зазначені суми отриманої заробітної плати позивача (а.с.107 зворотн.стор-108 звоторн стор), (а.с.106 звротн.стор).

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що незважаючи на вчинення позивачем активних дій щодо додаткового надання документів, відповідачами не вирішено питання щодо призначенні позивачу пенсії за віком.

Крім того, слід зазначити, що до матеріалів справи надані розрахунки стажу позивача, на підставі яких, серед іншого, приймалися оскаржувані рішення. Відповідні розрахунки відрізняються один від одного в частині зарахованих періодів. Крім того, в рішеннях зазначаються різні підстави для неврахування стажу позивача.

Так, відповідачі фактично дублювали підстави відмови у не зарахуванні періодів роботи до страхового стажу, а також зазначали нові підстави для неврахування нових підстав та періодів роботи та служби позивача.

При цьому матеріалами справи підтверджується, що позивачем своєчасно вчинялися дії щодо надання додаткових документів, на підстав яких відповідачі мали можливість належним чином підрахувати страховий стаж позивача.

Крім того, під час прийняття останнього рішення від 27.10.2023 страховий стаж позивача підрахований 29 р. 5 міс. 3 дні, при необхідному мінімальному страховому стажу 30 років.

При цьому відповідач у рішенні від 27.10.2023 зазначає додаткові нові підстави для неврахування періоду роботи позивача і спірний період, який не було враховано відповідачем при прийнятті останнього рішення налічує більше ніж 5 міс., зарахування яких до страхового стажу надавало можливість відповідачу вирішити питання призначення позивачу пенсії за віком при досягненні 60 років.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати спірні періоди роботи до страхового стажу та призначити позивачу пенсію з дня звернення 28.03.2023, суд відмовляє у їх задоволенні, виходячи із наступного. В даному випадку, заяви позивача про призначення пенсії було розглянуто іншими територіальними органами Пенсійного фонду в порядку екстериторіальності, та спірними рішеннями відмовлено у призначенні пенсії позивачу. Отже, ГУ ПФУ в Сумській області не вчиняло ніяких дій щодо відмови у призначенні пенсії позивача та не визначало стаж позивача для права призначення пенсії.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Судом враховується, що підстави, які зазначені відповідачами в спірних рішеннях, судом визнаються неправомірними у зв`язку із чим спірні рішення підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердж. постановою ППФУ від 25.11.2005 №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій, якщо інше не передбачено цим Порядком), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Право на призначення пенсії за віком при автоматичному призначенні (без звернення особи) визначається на підставі даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб), наявних на дату досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 Закону. У разі якщо даних про страховий стаж у системі персоніфікованого обліку (у тому числі за періоди до впровадження персоніфікованого обліку) недостатньо для призначення пенсії за віком, орган, що призначає пенсію, повідомляє особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на вебпорталі або засобами Порталу Дія, про відсутність таких відомостей та порядок подання необхідних для призначення пенсії документів (за наявності). При надходженні документів про страховий стаж протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, пенсія призначається у строк, визначений абзацом другим пункту 1 частини першої статті 45 Закону. Якщо документи не будуть подані у зазначений строк, вважається, що особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

В даному випадку, позивач виявив бажання отримувати пенсію за віком шляхом подання заяви від 28.03.2023 і подальші звернення були зумовлені різними обставинами надання додаткових документів позивачем на вимогу територіальних органів пенсійного фонду, які усувалися ОСОБА_1 , але відповідачами не бралися до уваги, та зазначалися різні інші підстави, які судом в межах даної справи визнано неправомірними.

При цьому на час прийняття останнього рішення про відмову у призначенні пенсії у пенсійній справі ОСОБА_1 були наявні всі документи, в т.ч. і надані позивачем на виконання вимог відповідачів, на підставі яких територіальний орган ПФУ мав можливість підрахувати належним чином страж позивача та призначити позивачу пенсію з дня звернення 28.03.2023.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати саме останнього відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, що прийняв рішення від 27.10.2023 зарахувати до страхового стажу, який ГУ ПФУ в Хмельницькій області підраховано як 29р. 5 міс. 3 дні, період роботи та служби позивача, який не було враховано та зазначений відповідачем у такому рішенні від 27.10.2023.

Також суд вважає за необхідне ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 27.10.2023 щодо призначенні пенсії з 28.03.2023 та прийняти рішення за результатом розгляду поданої заяви, з урахуванням правової оцінки, наданою судом у даному рішенні.

Судовий збір на підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, які прийняли оспорювані рішення, з кожного, оскільки саме у зв`язку з необґрунтованими рішеннями про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком з 28.03.2023 виник спір.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області №68 від 04.04.2023, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 68 від 21.04.2023, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №68 від 11.07.2023, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 68 від 04.08.2023, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 68 від 11.10.2023, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 68 від 27.10.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (Хмельницька обл., Хмельницький р-н, місто Хмельницький, вул. Чекірди Гната, будинок 10, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_5 ) до страхового стажу для призначення пенсії за віком період роботи з 01.09.1980 по 30.04.1981, з 13.08.1984 по 28.02.1986, з 17.02.2002 по 17.08.2002, з 19.01.2003 по 21.07.2003, з 19.09.2003 по 25.09.2003, з 01.01.2004 по 05.04.2004, з 09.06.2004 по 14.12.2004, а також з 01.09.2006 по 13.10.2006, 01.02.2011 по 28.02.2011, з 01.08.2022 по 30.11.2022, період служби згідно контракту добровольця територіальної громади від 28.01.2023 за період з 01.01.2023 по 30.09.2023, період навчання з 15.12.1980 по 25.03.1981.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (Хмельницька обл., Хмельницький р-н, місто Хмельницький, вул. Чекірди Гната, будинок 10, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_5 ) від 20.10.2023 про призначення з 28.03.2023 пенсії за віком, з урахуванням до страхового стажу в розмірі 29 років 5 міс. 3 дні періоду роботи з 01.09.1980 по 30.04.1981, з 13.08.1984 по 28.02.1986, з 17.02.2002 по 17.08.2002, з 19.01.2003 по 21.07.2003, з 19.09.2003 по 25.09.2003, з 01.01.2004 по 05.04.2004, з 09.06.2004 по 14.12.2004, а також з 01.09.2006 по 13.10.2006, 01.02.2011 по 28.02.2011, з 01.08.2022 по 30.11.2022, період служби згідно контракту добровольця територіальної громади від 28.01.2023 за період з 01.01.2023 по 30.09.2023, період навчання з 15.12.1980 по 25.03.1981, та прийняти рішення за результатом розгляду поданої заяви, з урахуванням правової оцінки, наданою судом у даному рішенні

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (Хмельницька обл., Хмельницький р-н, місто Хмельницький, вул. Чекірди Гната, будинок 10, ) суму судового збору у розмірі 178,93 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, "Поділля" район, вул. Зодчих(пн), будинок 22, ) суму судового збору у розмірі 357,86 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Тернопільська обл., місто Тернопіль, Майдан Волі, будинок 3, ) суму судового збору у розмірі 178,93 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (Кіровоградська обл., місто Кропивницький, вулиця Соборна, будинок 7А, ) суму судового збору у розмірі 178,93 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська обл., місто Ужгород, Площа Народна, будинок 4, ) суму судового збору у розмірі 178,93 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета