Справа № 520/34536/23
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 р. справа №520/34536/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Кухар М.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд :

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, (), яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 , при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2015, 2018, 2019 роки в загальній кількості 28 доби в розмірі 28469 грн. 56 коп.;

-стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області, на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2015, 2018, 2019 роки в загальній кількості 28 доби в розмірі 28469 грн. 56 коп.

Ухвалою суду від 01.12.2023 відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого зазначив, що діяв в межах повноважень, встановлених законом, та просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суддя Кухар М.Д. з 01.01.2024 по 14.01.2024 та з 25.03.2024 по 07.04.2024 та з 11.04.2024 по 12.04.2024 та 03.05.2024 перебувала у щорічній відпустці.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України у період з 07.11.2015 по 31.12.2020 на різних посадах.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №409 від 28.12.2020 року, ОСОБА_1 було звільнено з органів Національної поліції України на підставі п. 2 ч. І ст. 77 Закону України «П Національну поліції» «через хворобу».

Відповідно до відповіді ГУ НП в Харківській області від 23.11.2023 №207аз/119/05/29- 2023 на адвокатський запит №1/248 від 30.10.2023, за період проходження служби в ГУ НП в Харківській області з 07.11.2015 по 31.12.2020 не використано за 2015 рік - 03 доби, за 2018 - 05 діб додаткової відпустки, за 2019 рік - 05 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки. За невикористані частини щорічної оплачуваної відпустки за 2020 рік при звільненні отримав грошову компенсацію. Крім цього, зазначено, що відповідно до вимог Закону України «Про Національну: поліцію» та наказу N° 260-2016, які діяли на момент звільнення ОСОБА_1 , грошова компенсація за невикористану відпустку за попередні роки не передбачалась.

Також, до відповіді ГУ НП в Харківській області від 23.11.2023 №207аз/119/05/29-2023 на адвокатський запит №1/248 від 30.10.2023, додано довідки про доходи ОСОБА_1 за 2015-2020 роки, у вказаних довідках відсутня інформація щодо виплати компенсації за невикористані відпустки позивачу за 2015-2019 роки, наявна інформація про виплату компенсації за 2020 рік при звільненні, яка становить 14558, 45 гри.

Тобто, Головним управлінням Національної поліції в Харківській області не було виплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток за 2015, 2018, 2019 роки у загальній кількості 28 доби посилаючись на вимоги Закону України «Про Національну поліцію» та наказу № 260- 2016, які є спеціальним законодавством та якими грошова компенсація за невикористану відпустку за попередні роки не передбачена.

Позивач вважає, що бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у невиплаті при звільненні компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток за 2015, 2018, 2019 роки у загальні кількості 28 доби є протиправною, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному суд вказує наступне.

Матеріалами справи підтверджено, у період з листопада 2015 року по 31.12.2020 позивач проходив службу в органах поліції. 28.12.2020 наказом ГУНП в Харківській області № 409 о/с позивач був звільнений з органів Національної поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліції» з виплатою компенсації за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 у кількості 24 доби.

Позивач вважає, що ГУНП в Харківській області повинно здійснити виплату компенсації за невикористанні 28 діб оплачуваних відпусток за 2015, 2018 та 2019 роки у сумі 28469,56 грн.

Суд вказує, що відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_1 проходив службу в Головному Управлінні Національної поліції в Харківській області. 28.12.2020 позивач був звільнений зі служби з 31.12.2020 за пунктом 2 частиною 1 статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі-Закон № 580-VIII).

Статтею 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. За поліцейськими, які тимчасово проходять службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Поліцейські, відряджені до інших органів державної влади, установ, організацій та прикомандировані відповідно до цього Закону, отримують грошове забезпечення, враховуючи посадовий оклад за посадою, яку вони займають в органі, установі чи організації, до якої вони відряджені, а також інші види грошового забезпечення, визначені цим Законом.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок №260).

Положення Порядку № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Спеціальними нормами, що регулюють правовідносини позивача із відповідачем щодо питань виплати грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні є Закон № 580-VIII, Порядок № 260.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду по справі № 9901/929/18 від 29.10.2020 та постанові Верховного Суду від 30.09.2020 по справі № 640/20160/18.

Питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, врегульовані нормами пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260, які є спеціальними за своєю правовою природою та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

На підставі пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції.

Суд зазначає, що вказані висновки наведені у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі №820/5122/17, постанові Верховного Суду від 6 лютого 2020 року у справі №818/1276/17, постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі №808/2122/18, постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №850/1038/16.

Таким чином, відповідно до юридичного принципу закон спеціальний має перевагу над загальним (lex specialis derogat generali).

Суд вважає за необхідним вказати, що спеціальним законом є Закон України «Про Національну поліцію» в якому чітко зазначено, що грошовій компенсації підлягає відпустка (основна, додаткова) невикористана у році звільнення (частина 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію»).

Тому необхідність застосування приписів Закону України «Про відпустки» і на підставі цього задоволення вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані у 2015, 2018 та 2019 28 діб оплачуваних відпусток, суперечить приписам спеціального законодавства.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу при звільненні виплачено компенсацію за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік у кількості 24 доби, а тому, на думку суду, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу компенсації на невикористані позивачем щорічні відпустки за 2015, 2018 та 2019 роки у кількості 28 діб не відповідають чинному нормативному регулюванню.

Суд також звертає увагу на той факт, що пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 також визначено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби.

При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Виходячи з положень наведених норм, обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористані додаткові оплачувані відпустки є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення.

Судом встановлено, що в наказі про звільнення від 28.12.2020 № 409 о/с відповідачем визначено, що ОСОБА_1 має право на отримання компенсації за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 у кількості 24 доби, відомості про виплату компенсації за оплачувані відпустки за 2015, 2018 та 2019 роки в наказі відсутні.

У встановленому порядку наказ про звільнення від 28.12.2020 № 409 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим підрозділом проводиться виплата коштів, позивачем оскаржено не було, доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність бездіяльності щодо не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки у кількості 28 діб за 2015, 2018 та 2019 роки (2015 3 доби; 2016 - 5 діб додаткової відпустки; 2019 5 діб основної та 15 діб додаткової відпустки), оскільки відповідачем в наказі про звільнення позивача було визначено кількість днів невикористаної відпустки за які повинна бути виплачена компенсація (24 доби за 2020 рік) і відомостей про виплату компенсації за невикористані позивачем оплачувані відпустки за 2015, 2018 та 2019 роки наказ не містить, а позивач в свою чергу з таким наказом погодився та його не оскаржив.

Отже, без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані оплачувані відпустки за 2015, 2018 та 2019 роки є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з положеннями Порядку № 260. Такі висновки наведені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі №808/2122/18.

Позивач наголошує, що ГУНП в Харківській області повинно виплатити компенсацію за невикористані відпустки за 2015, 2018 та 2019 роки в загальній сумі 28469,56 грн.

Проаналізувавши наведене суд вказує, що за 2015, 2018 та 2019 роки у ОСОБА_1 кількість невикористаних оплачуваних відпусток в загальній кількості складає 28 діб.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 встановлено, що останньому в жовтні 2020 року було нараховано грошове забезпечення в розмірі 17575,54 грн., в листопаді 2020 року було нараховано грошове забезпечення в аналогічному розмірі. Загальна сума за два місяці складає 35151,08 грн.

Виходячи з цього середньоденна заробітна плата складає (17575,54 +17575,54)/(30+31)= 576,20 грн., середньомісячна заробітна плата складає (17575,54 +17575,54)/2=17575,54 грн.

Таким чином, сума невиплаченої компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 за 2015, 2018 та 2019 роки складає (576,20 грн.* 28 діб = 16133,60 грн).

Отже, на думку суду, позивачем в позовній заяві невірно зроблено розрахунок середньоденного та середньомісячного грошового забезпечення, тобто без дотримання вимог пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260.

Суд вказує, що у відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Також суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ),про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

Повний текст рішення складено 14 травня 2024 року.

Суддя Кухар М.Д.