Справа № 160/12079/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 травня 2024 року Справа №160/12079/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним рішення №01 від 13.11.2023р. та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09.05.2024р. ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та просить:

- визнати протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії відповідача від 13.11.2023р. №01;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві до страхового стажу періоди її роботи з 01.07.2000р. по 09.08.2022р.;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07.11.2023р. про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні та зарахованих періодів роботи позивача цим судовим рішенням.

Вивчивши матеріали поданого адміністративного позову, суд приходить до висновку про те, що зазначений позов слід залишити без руху на підставі ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху і встановлює строк для їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

Пунктом 5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Разом з тим, зі змісту позову вбачається, що позивачем не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та не зазначено про докази, що підтверджують вказані обставини, з урахуванням того, що у позові зазначено про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у зв`язку з чим вона і звернулася до пенсійного органу. проте, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що пенсійним органом розглядалася заява позивача про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в порушення вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом з тим, позивачем до позову не додано доказів звернення до позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області або до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в порядку передбаченому постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007р. (зі змінами) та надання всіх необхідних документів, зокрема, подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом), грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; не надано доказів відмови відповідача саме у призначенні позивачеві пенсії за вислугу років згідно п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в порушення вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, відповідно до ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, у позові позивач просить відстрочити їй сплату судового збору до винесення рішення у справі посилаючись на введення воєнного стану та важке матеріальне становище.

За приписами ч.1 ст.8 Закону України Про судовий збір встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч.1 ст.133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення позивачеві сплати судового збору за подання вищевказаного адміністративного позову, суд з урахуванням правових позицій, викладених у постанові Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 23.01.2015р. №2 Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011року №3674-УІ Про судовий збір, а також у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016р. №2 виходить із того, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Так, позивачем на підтвердження важкого матеріального становища та неможливість сплати судового збору на момент подання даного адміністративного позову жодного доказу суду не надано.

Також, судом враховується і те, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі Креуз проти Польщі право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Суд звертає увагу позивача на те, що питання щодо можливості відстрочення сплати судового збору вирішується судом лише з урахуванням майнового стану сторони згідно до положень ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір", та сам лише факт введення воєнного стану, без надання оцінки майновому стану позивача, не є підставою відстрочення позивачеві сплати судового збору.

Враховуючи вищенаведене, у адміністративного суду відсутні підстави для відстрочення позивачеві сплати судового збору за подання даного адміністративного позову, а тому у задоволенні клопотання позивача про відстрочення їй сплати судового збору слід відмовити.

За приписами ст.4 Закону України Про судовий збір встановлені ставки судового збору, зокрема, за подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною собою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2024р. складає 3028,00 грн.

Тобто, за подання даного позову з однією вимогою немайнового характеру позивач повинна була сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн., виходячи із розрахунку: 3028,00 грн.*0,4, однак позивачем до позову не додано документу про сплату судового збору у сумі 1211,20 грн. в порушення вимог ст.4 Закону України "Про судовий збір", ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем позов поданий без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому даний позов підлягає залишенню без руху із встановленням позивачеві строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

За таких обставин, недоліки позовної заяви мають бути усунені позивачем у п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху шляхом надання до суду:

- адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України та з дотриманням норм ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: із зазначенням у ньому викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, з урахуванням того, що у позові зазначено про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у зв`язку з чим вона і звернулася до пенсійного органу. проте, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що пенсійним органом розглядалася заява позивача про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зазначити про докази, що їх підтверджують, у відповідності до вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

- доказів звернення до позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області або до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в порядку передбаченому постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007р. (зі змінами) та надання всіх необхідних документів, зокрема, подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом), грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- доказів відмови відповідача саме у призначенні позивачеві пенсії за вислугу років згідно п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. за подання даного адміністративного позову з вимогами немайнового характеру до суду фізичною особою у відповідності до вимог ст.4 Закону України Про судовий збір та ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України або документів, які підтверджують підстави для відстрочення позивачеві сплати судового збору відповідно до закону у відповідності до вимог ст.8 Закону України Про судовий збір, ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись п.5 ч.5 ст.160, ч.3, ч.4 ст.161, ч.1 ст.169, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним рішення №01 від 13.11.2023р. та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Позивачеві у п`ятиденний строк з дня отримання цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду:

- адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України та з дотриманням норм ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: із зазначенням у ньому викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, з урахуванням того, що у позові зазначено про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у зв`язку з чим вона і звернулася до пенсійного органу. проте, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що пенсійним органом розглядалася заява позивача про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зазначити про докази, що їх підтверджують, у відповідності до вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

- доказів звернення до позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області або до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в порядку передбаченому постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007р. (зі змінами) та надання всіх необхідних документів, зокрема, подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом), грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- доказів відмови відповідача саме у призначенні позивачеві пенсії за вислугу років згідно п."б" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. за подання даного адміністративного позову з вимогами немайнового характеру до суду фізичною особою у відповідності до вимог ст.4 Закону України Про судовий збір та ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України або документів, які підтверджують підстави для відстрочення позивачеві сплати судового збору відповідно до закону у відповідності до вимог ст.8 Закону України Про судовий збір, ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Реквізити, на які підлягає сплаті судовий збір: р/р отримувача №UA4004632 ГУК у Дніпропетровській області/Чечелівський район, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від ухвали про повернення заяви згідно до вимог ст.ст.294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили у строки, встановлені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва