Справа № 140/23476/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/23476/23 пров. № А/857/99/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року (головуючий суддя Сорока Ю.Ю., м. Луцьк) по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ВІК СОЛЮШЕН» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «ВІК СОЛЮШЕН» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просило:

визнати протиправним та скасування рішення №2551/6/03-20-04-08-06 від 01.03.2023 про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2022 рік (реєстраційний № від 27.02.2023 року);

визнати звітну податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2022 рік, подану Приватним підприємством «ВІК СОЛЮШЕН», такою, що подана у день її фактичного отримання Головним управлінням ДПС у Волинській області, а саме, 27 лютого 2023 року;

скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.05.2023, прийняте Головним управлінням ДПС у Волинській області.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області, оформлене листом №2551/6/03-20-04-08-06 від 01.03.2023 про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2022 рік (реєстраційний № від 27.02.2023 року).

Визнано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2022 рік, подану Приватним підприємством «ВІК СОЛЮШЕН2, такою, що подана у день її фактичного отримання Головним управлінням ДПС у Волинській області, а саме, 27 лютого 2023 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області № від 08.05.2023.

Стягнуто на користь Приватного підприємства «ВІК СОЛЮШЕН» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що Луцьким відділом податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Волинській області відповідно до вимог п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 та п. 75.1 ст.75 Кодексу проведено камеральну перевірку за звітний податковий період - 2022 рік ПП «ВІК СОЛЮШЕН», за результатами якої складено акт від 29.03.2023 №4274/03-20-04-08/44186356.

В ході проведення камеральної перевірки встановлено порушення наступних норм ПКУ:

-п.п.49.18.3 п.49.18 ст. 49 Кодексу від 2 грудня 2010 року №2755-УІ.

ПП «ВІК СОЛЮШЕН» до ГУ ДПС у Волинській області надіслано заперечення №20/04-2.3 від 20.04.2023 року (вх. 9135/6 від 24.04.2023 року) на акт камеральної перевірки від 29.03.2023 року № 4274/03-20-04-08/44186356.

ГУ ДПС у Волинській області прийнято висновок про розгляд заперечення №70/03-20- 04-08 від 02.05.2023 та зазначено: Висновки акту камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток від 29.03.2023 року №4274/03-20-04-08/44186356 по ПП «ВІК СОЛЮШЕН» залишено в силі.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято відмову у прийнятті Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2022 рік №2551/6/03-20-04-08-06 від 01.03.2023 та ППР від 08.05.2023 № про застосування штрафу у сумі 340,00 грн.

ПП «ВІК СОЛЮШЕН» подано скаргу на ДПС України від 23.05.2023 №23/05/23 (вх. ДПС №15697/6 від 26.05.2023) на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 08.05.2023 №.

За результатами розгляду скарги прийнято Рішення про результати розгляду скарги №18897/6/99-00-06-03-01-06 від 12.07.2023 про залишення скарги - без задоволення.

Проведеною камеральною перевіркою встановлено, що при заповненні декларації з податку на прибуток ПП «ВІК СОЛЮШЕН» (реєстр.№ від 27.02.2023 року) не дотримано вимог п.48.3 ст.48 Кодексу, згідно якого податкова декларація повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

ПП «ВІК СОЛЮШЕН» у відповідності до п.48.3 ст.48 Кодексу не відображено за допомогою позначки «+» наявність поданих до податкової декларації з податку на прибуток підприємств додатків - форм фінансової звітності, а також не зазначено згідно якого положення сформовано фінансову звітність, за НП(С)БО або МСФЗ.

П.п. 134.1.1. ст.134 ПКУ передбачено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Фінансова звітність подається відповідно до пункту 46.2 статті 46 розділу І Кодексу платниками податку на прибуток підприємств, які складають фінансову звітність відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», разом з Податковою декларацією з податку на прибуток підприємств з урахуванням вимог статті 137 розділу III Кодексу. Фінансова звітність, що складається платниками податку на прибуток, є додатком до Податкової декларації з податку на прибуток підприємств та її невід`ємною частиною.

Одночасно з цим, ПП «ВІК СОЛЮШЕН» подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2022 рік з порушенням вимог п.п. 134.1.1 п 134.1 ст. 134 Кодексу, зокрема, платником не подано додаток РІ до податкової декларації з податку на прибуток.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п 134.1 ст. 134 Кодексу для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорок мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткуванню об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень ІІІ розділу Кодексу.

Згідно податкової декларації з податку на прибуток за 2021 рік (реєстр. № від 23.02.2022 року) дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку становить 401 256,0 тис. грн., ЩО ПЕРЕВИЩУЄ сорок мільйонів гривень, відтак ПП «ВІК СОЛЮШЕН» зобов`язане визначати об`єкт оподаткування шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці визначені відповідно до положень III розділу Кодексу та підроз. 4 розділу XX Перехідних положень Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, відповідно до п.48.7 ст.48 Кодексу податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2022 рік (реєстр. № від 27.02.2023 року) не вважається податковою звітністю, про що ПП «ВІК СОЛЮШЕН» було повідомлено листом №2551/6/03-20-04-08-06 від 01.03.2023 року, який було отримано 09.03.2023 року згідно повідомлення про вручення поштового відправлення. Крім того, вказаним листом підприємству повідомлено про необхідність подання звітності з податку на прибуток за 2022 рік із дотриманням вимог ст.48 Кодексу, відповідно до п.49.12 ст. 49 Кодексу.

Пунктом 48.2 статті 48 розділу II ПКУ визначено, що обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Відповідно до абзаців 9, 10 та 11 п.48.3 ст.48 та п.49.8 ст.49 розділу II ПКУ податкова декларація повинна містити достовірне значення обов`язкових реквізитів «найменування контролюючого органу, до якого подається звітність», «дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми)» та «інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною».

П.п.49.11 ст. 49 ПКУ у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови

Позивачем порушено порядок подання податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2022 рік, зокрема, щодо порядку заповнення реквізитів, а саме:

не відображено за допомогою позначки «+» наявність поданих до податкової декларації з податку на прибуток підприємств додатків - форм фінансової звітності;

не зазначено згідно якого положення сформовано фінансову звітність, за НП(С)БО або МСФЗ.

Друга квитанція про прийняття декларації про яку зазначає позивач у позовній заяві, не є єдиною підставою для прийняття звітності, а лише стверджує, що декларація платника податку прийнята контролюючим органом.

Про затвердження Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами №557від 06.06.2017 передбачено:

Не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами та цим Порядком, формується друга квитанція (п.9 Порядку).

Друга квитанція є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа. В другій квитанції зазначаються реквізити прийнятого (зареєстрованого) або неприйнятого (із зазначенням причини) електронного документа, результати обробки в контролюючому органі (дата та час прийняття (реєстрації) або неприйняття, реєстраційний номер, дані про автора та підписувача (підписувачів) електронного документа та автора квитанції).

Сам факт прийняття декларації є лише встановленням фактичної дати отримання декларації податковим органом, для визначення своєчасності подання податкової звітності, а також дати, від якої слід відраховувати строки для вручення письмового повідомлення платнику податків про відмову в прийнятті такої декларації.

Згідно п. 49.8 ПКУ прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу.

Під час прийняття податкової декларації уповноважена особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податку, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пп.48.3 та 48.4 ПКУ.

Після отримання контролюючим органом такої звітності, така підлягає камеральній перевірці та відповідно до статей 48 і 49 Податкового Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:

49.9.1 за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою;

49.9.2 у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Отже, вищенаведене свідчить, що вже після прийняття податкової декларації згідно другої квитанції контролюючий орган має розглянути питання щодо прийняття або відмови у прийнятті податкової декларації.

Листом ГУ ДПС у Волинській області від 01.03.2023 р. №2551/6/03-20-04-08-06 повідомлено ПП «Вік Солюшен» про порушення вимог 48.3 ст. 48 ПКУ у поданій податковій декларації з Податку на прибуток підприємств за 2022 рік та невизнання її, як податкової звітності.

Одночасно повідомлено, що відповідно до п. 49.12 ст. 49 Кодексу необхідно подати податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2022 рік із дотриманням вимог ст. 48 Кодексу. Даний лист направлено платнику поштою рекомендованим повідомленням з повідомленням про вручення.

Позивач зазначає, що відповідач мав би направити відмову у прийнятті також засобами електронного документообігу у вигляді відповідної квитанції із зазначенням причин такої відмови.

Проте, відповідно до пункту 49.15. статті 49 ПКУ податкова декларація вважається неподаною за умови порушення норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48, абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу та надання або надсилання контролюючим органом платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації, зокрема засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» для податкових декларацій, поданих у такий спосіб.

Відповідальність за неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) податкової звітності з податку на додану вартість передбачена абзацом першим п. 120.1 ст.120 ПКУ.

Відповідно до ст. 42.2 Податкового Кодексу України Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що лист відмова №2551/6/03-20-04- 08-06 від 01.03.2023 підписано начальником Луцького відділу податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДПС у Волинській області Світлана Кравчук, при чому не надано жодних повноважень такої особи на підпис таких рішень.

Проте, Наказом Головного управління ДПС у Волинській області №347 від 25.01.2021 «Про делегування повноважень» Уповноважено ОСОБА_1 - начальника Луцького відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ГУ ДПС у Волинській області зокрема на:

прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами камеральних перевірок;

Підписання у межах компетенції запитів, листів, листів відповідей.

Вищезазначене свідчить про відсутність подання звітності з податку на прибуток підприємств за 2022 рік ПП «Вік Солюшен», відповідно наслідком неподання звітності з ПнП є винесення ППР в розмірі застосування штрафу в розмірі 340 грн.

Заявлені у даній справі вимоги позивача про визнання протиправним та скасування ППР від 08.05.2023 № прямо залежать від розгляду його первинних вимог з неприйняття звітності з податку на прибуток підприємств.

Таким чином, вищенаведені факти не спростовують доводів позивача ПП «Вік Солюшен».

Щодо витрат на правничу допомогу то апелянт зазначає, що відповідно до пункту 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Сам адміністративний позов містить лише нормативне обґрунтування, що не потребує затрат значної кількості годин для його написання.

Також, справа №140/23476/23 розглядалась в спрощеному позовному провадженні (письмове провадження), що не передбачає проведення судового засідання та виклику сторін.

Таким чином, потрачений час для підготовка адміністративного позову є незначним та не потребує великої кількості часу.

Відповідно до ч.7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18, від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.02.2023 року Приватним підприємством «ВІК СОЛЮШЕН» засобами електронного зв`язку подало до ДПС України податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2022 рік.

27.02.2023 позивач отримав квитанцію №1, в якій вказано, що результатом обробки «Документ доставлено до Державної фіскальної служби України. Документ збережено на центральному рівні. Через певний час подбайте про прийом квитанції №2 щодо результатів перевірки та прийняття/неприйняття Вашого електронного документу».

Також, 27.02.2023 позивач отримав квитанцію №2, в якій вказано, що результатом обробки «Документ доставлено до ГУ ДПС у Волинській області, прийнято пакет, реєстраційний номер , код контролюючого органу 318».

Листом від 01.03.2023 року №2551/6/03-20-04-08-06 ГУ ДПС України у Волинській області повідомило позивача про те, що податкову декларацію з податку на прибуток підприємств Приватного підприємства «ВІК СОЛЮШЕН» за 2022 рік не прийнято, як податкову звітність, оскільки порушено вимоги п.48.3 ст.48 ПК України.

29.03.2023 ГУ ДПС у Волинській області проведено камеральну перевірку з питання своєчасності подання податкової звітності платником податку на прибуток Приватним підприємством «ВІК СОЛЮШЕН» за результатами якої складено акт перевірки від 29.03.2023 №4274/03-20-04-08/44186356 яким встановлено порушення, а саме: не подання декларації з податку на прибуток підприємств за 2022 рік, чим порушено п.п.49.18.3 п.49.18 ст.49 48 ПК України.

Вважаючи висновки акту перевірки від 29.03.2023 №4274/03-20-04-08/44186356 такими, що не відповідають дійсності позивачем подано заперечення до акту перевірки № 20/04/23 від 20.04.2023.

Проте, відповідачем за результатами розгляду заперечень листом від 02.05.2023 №7259/6/03-20-04-08-06 від 02.05.2023 повідомлено, що Комісією прийнято рішення залишити в силі висновки акту камеральної перевірки від 29.03.2023 №4274/03-20-04-08/44186356 щодо порушення граничних термінів подання податкової звітності з податку на прибуток підприємств за 2022 рік.

На підставі акту камеральної перевірки від 29.03.2023 №4274/03-20-04-08/44186356, ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 08 травня 2023 року, яким до ПП «ВІК СОЛЮШЕН» застосовано штрафні санкції за неподання податкової звітності з податку на прибуток підприємств в сумі 340,00 грн.

Позивач оскаржував податкове повідомлення-рішення № від 08 травня 2023 року в адміністративному порядку, проте скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 08 травня 2023 року без змін.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підпунктом 6.1.3 пункту 16.1 ст. 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно п.49.2 ст.49 цього Кодексу платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Перелік обов`язкових реквізитів податкової декларації визначено п.48.3 ст.48 ПК України. Так, податкова декларація повинна містити обов`язкові реквізити, до яких, серед інших, зокрема, віднесено дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми) (абз.10 п.48.3 ст.48 ПК України).

У відповідності до приписів п.49.3 ст.49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Основні організаційно-правові засади обміну електронними документами між суб`єктами електронного документообігу визначає Порядок обміну електронними документами з контролюючими органами затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 року №557, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.08.2017 року за №959/30827 (далі - Порядок №557).

Пунктом 2 розділу ІІ «Загальні вимоги щодо електронного документообігу» Порядку №557 передбачено, що автор (юридична особа, самозайнята особа, фізична особа, податковий агент, контролюючий орган, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, що створили електронний документ) створює електронні документи у строки та відповідно до порядку, що визначені законодавством для відповідних документів в електронному та паперовому вигляді, із зазначенням всіх обов`язкових реквізитів та з використанням надійного засобу ЕЦП, керуючись цим Порядком, а також Договором (крім фізичних осіб, які не є самозайнятими особами).

Створення електронного документа завершується накладанням на нього ЕЦП підписувача (підписувачів), електронної печатки (за наявності), як передбачено для аналогічного документа в паперовому вигляді.

Згідно п.3 розділу ІІ Порядку №557 після накладання ЕЦП автор здійснює шифрування електронного документа з дотриманням вимог до форматів криптографічних повідомлень, затверджених в установленому законодавством порядку, та надсилає його у форматі (стандарті) засобами телекомунікаційного зв`язку до адресата протягом операційного дня.

Пунктами 5-7 розділу ІІ Порядку №557 передбачено, що у разі якщо адресатом є контролюючий орган, після надходження електронного документа здійснюється його автоматизована перевірка.

Автоматизована перевірка здійснюється у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо електронний документ надійшов після закінчення операційного дня.

Автоматизована перевірка електронного документа включає:

перевірку правового статусу кваліфікованого електронного підпису чи печатки відповідно до частини другої статті 18 Закону України Про електронні довірчі послуги;

перевірку обов`язковості та послідовності накладання на електронний документ кваліфікованого електронного підпису чи печатки підписувачів у встановленому порядку;

перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту);

перевірку наявності обов`язкових реквізитів;

перевірку права підпису електронного документа підписувачем.

Відповідно дог п.8 розділу ІІ Порядку №557 перша квитанція надсилається автору електронного документа протягом двох годин з часу його отримання контролюючим органом, в іншому разі - протягом перших двох годин наступного операційного дня.

У першій квитанції, що формується за результатами автоматизованої перевірки, зазначеної у пункті 7 цього розділу, повідомляється про результати такої перевірки. У разі негативних результатів автоматизованої перевірки у першій квитанції повідомляється про неприйняття електронного документа із зазначенням причин, у такому випадку друга квитанція не формується. На першу квитанцію накладається печатка контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного документа. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в контролюючому органі.

Якщо автору протягом встановленого строку після відправки електронного документа не надійшла перша квитанція, електронний документ вважається не одержаним адресатом.

Згідно п.9 розділу ІІ Порядку №557 не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами та цим Порядком, формується друга квитанція.

Друга квитанція є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа. В другій квитанції зазначаються реквізити прийнятого (зареєстрованого) або неприйнятого (із зазначенням причини) електронного документа, результати обробки в контролюючому органі (дата та час прийняття (реєстрації) або неприйняття, реєстраційний номер, дані про автора та підписувача (підписувачів) електронного документа та автора квитанції).

На другу квитанцію накладається печатка відповідного контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного документа. Другий примірник другої квитанції зберігається в контролюючому органі (п.10 розділу ІІ Порядку №557).

Відповідно до п.49.8 ст.49 ПК України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

З огляду на це, суд вірно вказав, що процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із:

1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України;

2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.

Водночас, Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 ПК України контролюючий орган зобов`язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Згідно з пунктом 49.12 статті 49 ПК України, у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

З огляду на це, суд віно вважав, що наведені правові норми підтверджують висновок про те, що прийняття декларації, оформленої з дотриманням положень ПК України, є обов`язком податкового органу, на обліку якого перебуває платник податків. Водночас, в разі не заповнення в звітності обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України, платнику податків надсилається із зазначенням причин повідомлення та квитанція про неприйняття податкових документів в електронному вигляді.

У даній спірній ситуації судом з`ясовано, що податкова декларація з податку на прибуток Приватного підприємства «ВІК СОЛЮШЕН» за 2022 рік не прийнято, як податкову звітність, оскільки порушено вимоги п.48.3 ст.48 ПК України, а саме: не відображено за допомогою позначки «+» наявність поданих до податкової декларацій з податку на прибуток підприємств додатків форм фінансової звітності, а також не зазначено згідно якого положення сформовано фінансову звітність, за НП(С)БО або МСФЗ.

Разом з тим, суд слушно зауважив, що позивач отримав від контролюючого органу квитанцію №1 та квитанцію №2, які відповідно до вищевказаних приписів Порядку №557 є результатом автоматизованої перевірки електронного документа, в тому числі на перевірку наявності обов`язкових реквізитів, та рішенням про прийняття такої податкової звітності.

Відтак, суд підставно вважав, що надіславши позивачу квитанцію №1 та квитанцію №2, відповідач тим самим підтвердив прийняття контролюючим органом податкової звітності, зокрема, декларації з податку на прибуток за 2022 рік.

За приписами пункту 49.13 ст.49 ПК України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

З огляду на викладене, суд дійшов до правильного висновку що, відповідач неправомірно не визнав податкову декларацію з податку на прибуток підприємств Приватного підприємства «ВІК СОЛЮШЕН» за 2022 рік такою, що є податковою звітністю та за відсутності законних підстав прийняв рішення, оформлене листом №2551/6/03-20-04-08-06 від 01.03.2023 про відмову у прийнятті такої податкової звітності, однак, при цьому помилково вважав, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання вказаної податкової декларації Приватного підприємства «ВІК СОЛЮШЕН» за 2022 рік поданою датою її фактичного отримання, тобто 27.02.2023.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що ст. 245 КАС України визначено повноваження адміністративного суду при вирішенні справи. Так у відповідності до ч. 2 вказаної статті у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

8-1) заборону політичної партії та передачу майна, коштів та інших активів політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відтак, у суду відсутні повноваження визнавати встановленими факти подання податкової декларації датою її фактичного отримання відповідачем.

Зазначеній обставині, як доказу, суд надає оцінку при вирішенні питання про визнання протиправними дій відповідача при відмові у прийнятті такої декларації та скасування податкового повідомлення-рішення прийнятого за наслідками такої відмови.

Надаючи оцінку позовній вимозі про скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.05.2023, суд першої інстанції входив з наступного.

Як уже зазначалось вище, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом на підставі висновку акту камеральної перевірки від 29.03.2023 №4274/03-20-04-08/44186356 щодо неподання Приватним підприємством «ВІК СОЛЮШЕН» податкової декларації з податку на прибуток за 2022 рік, внаслідок чого згідно з п.п.54.3.3. п.54.3 ст.54 ПК України, пп.120.1 ст.120 ПК України до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 340, 00 грн за неподання податкової звітності.

Відповідно до п.120.1 ст.120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Оскільки, як встановлено вище, дії відповідача щодо неприйняття податкової декларації з податку на прибуток підприємств Приватного підприємства «ВІК СОЛЮШЕН» за 2022 рік від 27.02.2023 є протиправними, бо така подана 27.02.2023, то відповідно суд першої інстанції підставно вважав, що висновок контролюючого органу викладений в акті камеральної перевірки про несвоєчасне неподання підприємством позивача вказаної податкової звітності є протиправним, відтак і податкове повідомлення-рішення № від 08.05.2023 про застосування до позивача штрафних санкцій на підставі п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

У силу вимог частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи безпідставно задоволено позовну вимогу про визнання податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2022 рік, поданою Приватним підприємством «ВІК СОЛЮШЕН», такою, що подана у день її фактичного отримання Головним управлінням ДПС у Волинській області, а саме, 27 лютого 2023 року, тому рішення в цій частині слід скасувати та відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги, бо судом в цій частині не дотримано вимог матеріального та процесуального права, крім того слід змінити розподіл судових витрат, а відтак стягнути з бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн та 2684 грн судового збору , у решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1, 2 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі №140/23476/23 в частині задоволення позовних вимог про визнання податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2022 рік, поданою Приватним підприємством «ВІК СОЛЮШЕН» скасувати, і у цій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області () на користь Приватного підприємства «ВІК СОЛЮШЕН» () 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн судового збору та 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн витрат на професійну правничу допомогу.

У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі №140/23476/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула