Справа № 500/7347/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/7347/23 пров. № А/857/1084/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Подлісна І.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 14 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ) про відмову у призначенні пенсії за віком від 14.09.2023 №1900-0303-8/39228;

зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням стажу роботи з 01.04.1983 по 28.03.1988 у Відділі Робочого Постачання Західного Управління Будівництва на території Литовської Республіки та періоду догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 29.03.1988 по 23.08.1988, починаючи з 12.12.2022.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 500/7347/23 ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що робота позивачки у період з 01.04.1983 по 28.03.1988 у Відділі Робочого Постачання Західного Управління Будівництва на території Литовської Республіки підтверджується як записами трудової книжки, так і доданими до заяви про призначення пенсії довідками. Тому вказаний період безпідставно не зараховано відповідачем до стажу роботи позивачки для призначення їй пенсії.

Окрім того, період догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 29.03.1988 по 23.08.1988 теж протиправно не зараховано до страхового стажу позивачки.

Отже, врахований страховий стаж позивачки становить 27 років 3 місяці 03 днів. Неврахований страховий стаж згідно з даними трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка заповнена 01.04.1983, шляхом простих математичних підрахунків становить 5 років. Таким чином, у сукупності страховий стаж позивачки становить понад 32 роки, що дає їй право на призначення за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин у справі та є такими, шо не ґрунтуються на законі. Звертає увагу, що призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.01.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області про призначення пенсії за віком.

Проте, ГУ ПФУ в Луганській області рішенням №49 від 24.01.2023, відмовив позивачці в призначенні пенсії у зв`язку з недостатнім страховим стажем.

10.02.2023 позивачка повторно звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії та 17.02.2023 ГУ ПФУ в Рівненській області своїм рішенням відмовило у призначенні такої.

З такими рішеннями ОСОБА_1 не погодилася та подала адміністративний позов до суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 у справі №500/1443/23 визнано протиправними та скасовані рішення ГУ ПФУ в Луганській області №49 від 24.01.2023 та ГУ ПФУ в Рівненській області №49 від 17.02.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.01.2023 про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

ГУ ПФУ на виконання рішення суду повторно розглянуто заяву позивачки про призначення пенсії та знову ж відмовлено у її призначенні рішенням, оформленим листом за реєстраційним №1900-0303-8/39228 від 14.09.2023. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.04.1983 по 28.03.1988 в Литовській Республіці згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 та період догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, з 24.08.1985 по 23.08.1988.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як видно з трудової книжки серії НОМЕР_1 така заповнена 01.04.1983 на ім`я мовою оригіналу (російська) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У трудовій книжці є відмітка про зміну прізвища ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , у зв`язку з укладенням шлюбу на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 09.06.1984.

Таким чином, суд першої інстанції підставно зарахував період роботи позивачки до 01.01.2004 відповідно до записів трудової книжки та згідно з висновками, викладеними у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 у справі №500/1443/23.

Згідно з записами в трудовій книжці (1-2) ОСОБА_1 :

- з 01.04.1983 по 28.03.1988 працювала поваром 5 розряду в столовій №4 Відділі Робочого Постачання Західного Управління Будівництва.

Частинами 1 та 2 статті 5 Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001, ратифікований Законом України від 10.01.2002 №2928-111 (з урахуванням Угоди між Україною та Литовською Республікою про внесення змін і доповнень) визначено, що якщо цим Договором не передбачено інше, право на призначення пенсії або допомоги особа набуває згідно з цим Договором і законодавством тієї Сторони, відповідно до якого накопичено страховий (трудовий) стаж, що дає право на призначення пенсії та допомоги.

Якщо цим Договором не передбачено інше, не може бути відмовлено у призначенні пенсії та допомоги, а також відшкодуванні шкоди, на які в особи виникає право відповідно до законодавства однієї Сторони, а призначені не підлягають зменшенню, призупиненню або припиненню їх виплати з тієї причини, що ця особа проживає на території іншої Сторони.

Відповідно до частин 1 статті 13 Договору, при встановленні права на пенсію, обумовлену накопиченням страхового (трудового) стажу, компетентна установа однієї Сторони з метою підсумовування цього стажу за необхідності враховує періоди страхування, накопичені згідно із законодавством іншої Сторони, та періоди радянського стажу, які згідно з цим Договором зараховує компетентна установа іншої Сторони, за умови, що цей стаж не збігається повністю або частково у часі.

Згідно із Технічною угодою між Пенсійним фондом України та Службою закордонних виплат Управління фонду державного соціального страхування Литовської Республіки про порядок призначення, переказу та виплати пенсій, яка підписана 19.01.2010, призначення та виплата пенсій, передбачених Договором здійснюються Сторонами на підставі формулярів UA-LT1/LT-UA 1, UA-LT 2/LT-UA 2, UA-LT 3/LT-UA З, UA-LT 8/LT-UA 8 та документів про страховий (трудовий) стаж, довідок про доходи (заробітну плату) й інших документів, необхідних для призначення пенсій відповідно до національного законодавства держав кожної зі Сторін (стаття 3 Угоди). Сторонами угоди в даному випадку є Пенсійний фонд України та Служба закордонних виплат Управління фонду державного соціального страхування Литовської Республіки.

Відповідно до статті 4 Угоди - якщо в особи право на пенсію виникає тільки в результаті підсумовування страхового (трудового) стажу, набутого відповідно до законодавства обох держав, то Сторони до перелічених у статті 3 цієї Технічної угоди документів додають формуляр UA-LT 5/LT-UA 5 з підтвердженням страхового (трудового) стажу, накопиченого за застосовуваним ними законодавством.

Угода між Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством соціальної охорони і праці Литовської Республіки про порядок реалізації Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 09.12.2015 регулює порядок реалізації Договору, визначає компетентні установи, уповноважені призначати та виплачувати пенсії та допомогу згідно з Договором. Статтею 3 Угоди від 09.12.2015 встановлено, що відповідно до пункту 3 статті 27 Договору компетентними установами в Україні, зокрема, є: Пенсійний фонд - з питань призначення, переказу та виплати пенсій, а також виплати допомоги на поховання пенсіонерів.

Частиною 2 статті 11 Угоди передбачено, що компетентні установи Сторін обмінюються відомостями, які вони мають щодо обставин, що є необхідними для призначення або призупинення виплати пенсій або допомоги. Необхідні відомості надаються компетентній установі на її письмовий запит у місячний термін. У даному випадку жодного запиту до Литви відповідач не зробив, надані мною документи належним чином не розглянув.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачкою при поданні заяви про призначення пенсії в січні 2023 року додано перекладені на українську мову документи про підтвердження роботи з 01.04.1983 по 28.03.1988 у Відділі Робочого Достачання Західного Управління Будівництва на території Литовської Республіки:

довідка про роботу на підприємстві від 14.04.2020 №20-04/37;

довідка про зарплату для' призначення пенсії від 14.04.2020 №20-04/38; довідка про реорганізацію від 14.04.2020 №20/04-38Р.

На виконання Угоди між Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством соціальної охорони і праці Литовської Республіки відповідач жодного запиту до Литви не зробив, надані позивачкою документи належним чином не розглянув.

Отже, апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції, що робота позивачки у період з 01.04.1983 по 28.03.1988 у Відділі Робочого Постачання Західного Управління Будівництва на території Литовської Республіки підтверджується як записами трудової книжки, так і доданими до заяви про призначення пенсії довідками.

Окрім того, як слідує з матеріалів справи, ГУ ПФУ в Луганській області при розгляді заяви позивачки від 16.01.2023 зараховано до її страхового стажу 20 років 8 місяців 13 днів і враховано стаж роботи з 01.04.1983 по 28.03.1988, а ГУ ПФУ в Рівненській області при розгляді заяви від 10.02.2023 зараховано до страхового стажу позивачки 28 років 10 місяців 28 днів. Згідно з розписками-повідомленнями прийнятих до заяви про призначення пенсії документів, обома органами Пенсійного фонду розглядалися довідки про роботу в спірний період роботи на території Литовської Республіки.

Однак, у попередньо оскаржуваних відмовах у призначенні пенсії ні ГУ ПФУ в Луганській області, ні ГУ ПФУ в Рівненській області як підставу для відмови у призначенні пенсії не вказував період роботи з 01.04.1983 по 28.03.1988 у Відділі Робочого Постачання Західного Управління Будівництва на території Литовської Республіки. Тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказаний період роботи не був предметом розгляду за рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 по справі №500/1443/23.

Як слідує з матеріалів справи, а саме згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 народжений ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому суд першої інстанції вірно зауважив, що період догляду за дитиною, який підлягає до врахування у страховий стаж, становить з 24.08.1985 по 23.08.1988 (пункт ж частини третьої статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення).

З матеріалів справи слідує, що ГУ ПФУ в Луганській області при розгляді заяви від 16.01.2023 окрім період роботи на території Литовської Республіки зараховано до страхового стажу період догляду за дитиною з 29.03.1988 по 23.08.1988, а ГУ ПФУ в Рівненській області зараховано до страхового стажу період догляду за дитиною з 24.08.1985 по 12.04.1988. Згідно із розписками-повідомленнями прийнятих до заяви про призначення пенсії документів, обома органами Пенсійного фонду розглядалося свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 . Таким чином, відмова ГУ ПФУ щодо незарахування періоду догляду за дитиною з 24.08.1985 по 23.08.1988 року є також неправомірною, як вірно встановив суд першої інстанції.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивачки та періоду догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для скасування судового рішення немає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 500/7347/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк