Справа № 300/1144/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/1144/23 пров. № А/857/6365/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року з питання встановлення судового контролю, постановлену суддею Григорук О.Б. у м.Івано-Франківську у справі № 300/1144/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

20.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із заявами про встановлення судового контролю, у яких просив:

- здійснити заходи судового контролю за діяльністю управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області під час виконання рішення суду від 28.04.2023 року у справі 300/1144/23, у зв`язку не нарахуванням доплати пенсії (а.с.104-106).

- визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області під час виконання рішення суду від 28.04.2023 у справі № 300/1144/23, у зв`язку не нарахуванням доплати пенсії (а.с.109-111).

В обґрунтування вимог заяв вказує на те, що рішення суду відповідачем не виконано, а саме відповідачем не нараховується та виплачується доплата до пенсії 2000,00 грн на виконання рішення суду у даній справі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року в задоволенні заяв про встановлення судового контролю відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити заяви про встановлення судового контролю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків щодо відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Зауважує, що кожна із заяв підлягала окремому розгляду. Також зазначає, що поза увагою суду залишились обставини, що розрахований пенсійним органом розмір пенсії становить 24351, 31 грн, однак виплачується у 2023 році у розмірі 20930,00 грн, відтак, на переконання скаржника, надані відповідачем докази про виплату пенсії з урахуванням щомісячного підвищення пенсії 2000,00 грн не є належним доказом виконання рішення суду.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 №300/1144/23, яке набрало законної сили 01.08.2023, позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо невиплати ОСОБА_1 з 01.06.2022 доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.06.2022 щомісячну доплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713 у розмірі 2000 гривень.

Вважаючи, що відповідачем не виконано належним чином рішення суду, позивач звернувся до суду із двома заявами про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень щодо невиконання рішення суду, тобто в порядку статті 383 КАС України, та про застосування заходів судового контролю за виконанням рішення суду на підставі статті 382 КАС України.

Відмовляючи в задоволенні заяв ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів ймовірного уникнення чи зволікання відповідачем у виконанні даного судового рішення щодо виплати ОСОБА_1 з 01.06.2022 щомісячної доплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 у розмірі 2000 гривень, та не довів наявності об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю, як зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль та не довів протиправності рішень, дій чи бездіяльності, вчинених Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на виконання рішення суду від 28.04.2023 у справі №300/1144/23.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно із частиною першою статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Так, за вимогами ст.382 КАС України підставою для зобов`язання відповідача подати звіт є неподання суб`єктом владних повноважень доказів, які свідчать про повне виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини другої статті 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною першою статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, що Кодексом адміністративного судочинства України виокремлено такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як, зокрема, подання у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Так, за вимогами ст.382 КАС України підставою для зобов`язання відповідача подати звіт є неподання суб`єктом владних повноважень доказів, які свідчать про повне виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Водночас, статтею 383 КАС України передбачена можливість здійснення судом активного судового контролю у спосіб оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення.

Разом з цим, для застосування наслідків ст.383 КАС України, до заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду висуваються окремі вимоги щодо строків її подання, змісту, необхідності надання доказів та ін. У разі невідповідності заяви зазначеним вимогам вона ухвалою суду, що може бути оскаржена, повертається заявнику. За наслідками розгляду заяви суд залишає її без задоволення, або постановляє окрему ухвалу, яка надсилається відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону або прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. Додатково судом мають досліджуватись обставини, що можуть свідчити про протиправність дій відповідача, пов`язаних з невиконанням судового рішення по справі.

Законодавець, розмежовуючи види судового контролю за виконанням судового рішення, тим самим розділив і види заяв, з якими звертається позивач до суду та, відповідно, - наявність чи відсутність вимог до оформлення кожної з них.

Позиція щодо законодавчого розмежування видів судового контролю за виконанням судового рішення шляхом їх виокремлення у окремі статті 382 та 383 КАС України відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.10.2018 по справі № 556/2081/17.

Відтак, заходи, можливість застосування яких передбачена статтею 382 та статтею 383 КАС України, за своєю правовою природою є різними, що унеможливлює їх одночасне застосування.

Наведене враховано ОСОБА_1 при звернення до суду із окремими заявами в порядку ст.382 КАС України та в порядку ст.383 КАС України.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то такі загалом зводяться до оцінки фактичних обставин виконання судового рішення у справі № 300/1144/23 та непогодженням із ухвалою суду про відмову в задоволенні його заяв про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень (Пенсійного фонду України) на виконання рішення суду і застосування до нього заходів для виконання судового рішення.

Так, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення Ліпісвіцька проти України №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002, Ромашов проти України від 27.07.2004, Шаренок проти України від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009 року).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Також, згідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В свою чергу, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/18826/14, від 19 листопада 2018 року у справі № 804/10264/15.

Тобто, наведеними вище правовими нормами передбачено, що такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

При визначені підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст. 383 КАС України, судом першої інстанції слушно наголошено на тому, що лише наявність достатніх сумнівів у належному виконанні суб`єктом владних повноважень свого конституційного обов`язку виконання судового рішення надає право суду застосовувати передбачені цією статтею заходи судового контролю.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України, ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілейст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі Класс та інші проти Німеччини, дійшов висновку, що із принципу верховенства права видно, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП Фея та інші проти України), якими було встановлено порушення п. 1 ст.6, ст.13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Разом з тим, правовою підставою для встановлення для суб`єкта владних повноважень заходів судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності таких заходів судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон 1404-VIII).

Виконавче провадження, в силу приписів ст. 1 Закону України Про виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону № 1404-VIII врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №802/357/17-а зазначено, що звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

У розглядуваній справі судом першої інстанції встановлено, що на виконання судового рішення у справі №300/1144/23 Івано-Франківським окружним адміністративним судом 11.08.2023 було видано виконавчий лист №300/1144/23. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 02.08.2026.

Згідно перерахунку пенсії позивача з 01.09.2023 за пенсійною справою №-Міноборони на виконання рішення суду від 28.04.2023 №300/1144/23, яке набрало законної сили 01.08.2023, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нараховано ОСОБА_1 щомісячну доплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713 у розмірі 2000 гривень (а.с.122).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.09.2023 відкрито виконавче провадження ВП №72688495 з примусового виконання виконавчого листа № 300/1144/23, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом від 11.08.2023 року, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.06.2022 щомісячну доплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713 у розмірі 2000 гривень", яку направлено боржнику до виконання, стягувачу до відома.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України від 19.09.2023 № 35091-37094/Л-03/8-5800/23 на виконання рішення суду від 28.04.2023 у справі №300/1144/23 до пенсії позивача встановлено щомісячну доплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713 у розмірі 2000 гривень (а.с.66).

Аналізуючи наведені правові норми та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що пенсійний орган у межах своїх повноважень вчинив необхідні залежні від нього дії, спрямовані на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 № 300/1144/23. Натомість, ОСОБА_1 не надав доказів ймовірного уникнення чи зволікання пенсійним органом у виконання судового рішення у даній справі та не довів наявності об`єктивних, підтверджених належними доказами підстав вважати, що у зв`язку із невстановленням судом суб`єкту владних повноважень заходів судового контролю подання звіту рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль та не довів протиправності рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення суду від 28.04.2023 у справі №300/1144/23.

Слід зазначити, заяви позивача подані в порядку ст.382 КАС України та ст.383 КАС України підлягали б розглядаду в окремих судових провадженнях лише з прийняттям різних процесуальних документів (судових ухвал) за умови наявності підстав для їх задоволення. Однак, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що у задоволенні заяв слід відмовити.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні питання встановлення судового контролю за виконанням судового рішення судом першої інстанції не допущено порушення вимог статей 382 та 383 КАС України.

Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного судового рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року з питання встановлення судового контролю, постановлену у справі № 300/1144/23, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний