Справа № 440/14065/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 р. Справа № 440/14065/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, повний текст складено 29.11.23 у справі №440/14065/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до трудового (страхового ) стажу позивача період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.09.1985: з 16.02.1989 по 10.08.1992 та з 01.07.2000 по 30.09.2003 та призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку з 09.08.2023.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/14065/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №02-06/1/10945-П від 03.07.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.09.1985: з 16.02.1989 по 10.08.1992 та з 01.07.2000 по 30.09.2003 та призначено пенсію із зменшенням пенсійного віку з 09.08.2023.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції рішення суду Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 року скасувати, прийнявши нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам діючого законодавства, порушує норми матеріального права і підлягає скасуванню. Зазначає, що згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями страховий стаж позивача складає - 12 років 11 місяців 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. До страхового стажу не зараховано: - періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.09.1985 з 16.02.1989 по 10.08.1992, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою, в наданій довідці №17 від 23.12.1998 року є виправлення в даті звільнення, довідка про заробітну плату №02-06/1/10945-П від 03.07.2023 потребує перевірки щодо відповідності первинним документам, з 01.07.2000 по 30.09.2003 та трудовому договору №471 зареєстрованому 24.02.2003, оскільки відсутні відомості в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Враховуючи вищезазначене, вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно прийнято рішення №26 від 17.08.2023 про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію позивачу звертає увагу на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Полтавській області. Орган ПФУ, який первинно розглядав заяву, в подальшому не має доступу до електронної пенсійної справи, і у випадку зобов`язання його судом вчинити певні дії, як то зарахувати певні періоди до стажу, повторно розглянути заяву або призначити пенсію, цей орган позбавлений можливості вчинити такі дії внаслідок відсутності доступу до електронної пенсійної справи. Рішення суду в такому випадку буде виконати неможливо. Окрім того, зазначає, що принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Посилається на те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача або зарахувати стаж. Вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 09.08.2023 не відповідає вимогам діючого законодавства та підлягає скасуванню.

Учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 09.08.2023 до територіальних органів Пенсійного фонду України звернулася позивач із заявою щодо призначення пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 із змінами. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача на дату звернення становить - 12 років 11 місяців 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

До страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.09.1985 року з 16.02.1989 по 10.08.1992, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою, в наданій довідці №17 від 23.12.1998 року є виправлення в даті звільнення, довідка про заробітну плату №02- 06/1/10945-П від 03.07.2023 року потребує перевірки щодо відповідності первинним документам, з 01.07.2000 по 30.09.2003 та трудовому договору №471 зареєстрованому 24.02.2003 року, оскільки відсутні відомості в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У зв`язку з зазначеним вище, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991, з огляду на відсутність необхідного страхового стажу - 25 років.

Позивач, вважаючи, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку є протиправними, звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Головним правління Пенсійного фонду України в Донецькій області було протиправно прийнято рішення № 02-06/1/10945-П від 03.07.2023, яке підлягає скасуванню. Окрім того, суд першої інстанції виходив з того, що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до трудового (страхового) стажу позивача період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.09.1985: з 16.02.1989 по 10.08.1992 та з 01.07.2000 по 30.09.2003 та призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку з 09.08.2023.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закон №1058-IV) та Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі по тексту - Закон №1788-XII).

Відповідно до ст.1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Закон "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі по тексту - Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно норми ст.55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, пенсійний вік зменшується на 10 років.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Приписами статті 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до приписів ст.9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст.10 Закону №796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Приписами пункту 2 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

В пункті 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551), уточняється, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році (категорія 2) серії А синього кольору. Посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році (категорія 2) серії А без відмітки про перереєстрацію, передбачену абзацом першим пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 1997 р. № 135 Про перевірку правильності видачі посвідчень Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Офіційний вісник України, 1997 р., число 6, с. 68), видані до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. №551 Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, вважаються недійсними. Учасникам випробувань ядерної зброї в атмосфері, бойових радіоактивних речовин, учасникам військових навчань із застосуванням такої зброї, учасникам ліквідації наслідків ядерних аварій, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення Учасник ліквідації ядерних аварій (категорія 2) серії Я синього кольору.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, єдиним документом, який підтверджує статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів даної справи встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3), що підтверджується завіреною копією посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Отже, факт участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС перевірявся відповідними комісіями при видачі їй вказаного посвідчення.

Таким чином, наявність у позивача посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3)» дає останньому право на зменшення пенсійного віку з урахуванням норм Закону №796-XII.

Відповідачем, приймаючи рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №02-06/1/10945-П від 03.07.2023, до страхового стажу позивача не було зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.09.1985 року з 16.02.1989 по 10.08.1992, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою, в наданій довідці №17 від 23.12.1998 року є виправлення в даті звільнення, довідка про заробітну плату № 02- 06/1/10945-П від 03.07.2023 року потребує перевірки щодо відповідності первинним документам, з 01.07.2000 по 30.09.2003 та трудовому договору №471 зареєстрованому 24.02.2003 року, оскільки відсутні відомості в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Надаючи правову оцінку таким судженням пенсійного органу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, виявлений пенсійним органом недолік оформлення трудової книжки, не може вважатися достатньою підставою неврахування її відомостей при обчисленні стажу роботи, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист (постанова Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а).

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення документації з вини підприємства, не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, так як на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Обов`язок щодо заповнення трудової книжки покладався на власника або уповноважений ним орган, а не на працівника, як і обов`язок внести виправлення у спосіб, передбачений законодавством.

Не всі недоліки записів у документах, що підтверджують страховий стаж можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у документах.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 березня 2018 у справі №754/14898/15-а.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки/ довідок (уточнюючих довідок).

Відтак, відповідні посилання пенсійного органу, в якості мотивів відмови позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням віку, на те, що до страхового стажу позивача не було зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.09.1985 року з 16.02.1989 по 10.08.1992, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою, а в наданій довідці №17 від 23.12.1998 року є виправлення в даті звільнення, є необґрунтованими, оскільки в даному випадку пенсійним органом було покладено тягар негативних наслідків саме на позивача.

Окрім того, щодо посилання пенсійного органу, в якості мотивів відмови позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням віку, на те, що довідка про заробітну плату № 02- 06/1/10945-П від 03.07.2023 року потребує перевірки щодо відповідності первинним документам, з 01.07.2000 по 30.09.2003 та трудовому договору №471, зареєстрованому 24.02.2003 року, оскільки відсутні відомості в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, у постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що " перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії".

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку пенсійний орган не позбавлений права провести відповідні перевірки щодо підтвердження відомостей зазначених у довідці про заробітну плату №02- 06/1/10945-П від 03.07.2023 року.

Враховуючи наведене вище, у випадку наявності сумнівів з приводу наданих позивачем документів, пенсійний орган не був позбавлений встановленого законом права вчинити відповідні дії щодо проведення їх перевірки, у т.ч. шляхом самостійного витребування документів, необхідних для перевірки страхового стажу позивача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що трудова книжка позивача (а.с.16-19), містить необхідні записи щодо стажу позивача.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №02-06/1/10945-П від 03.07.2023, яким позивачу було відмовлено в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, є протиправним, а відтак погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання вказаного рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно прийнято рішення №26 від 17.08.2023 про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, є необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам суду.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги про те, що оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, орган ПФУ, який первинно розглядав заяву, в подальшому не має доступу до електронної пенсійної справи, і у випадку зобов`язання його судом вчинити певні дії, як то зарахувати певні періоди до стажу, повторно розглянути заяву або призначити пенсію, цей орган позбавлений можливості вчинити такі дії, внаслідок відсутності доступу до електронної пенсійної справи, а відтак, рішення суду в такому випадку буде виконати неможливо, колегія суддів зазначає, що такі доводи є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно ч.5 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 44 Закону №1058-IV врегульований порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі по тексту - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію

Пунктом 4.2 Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10 Порядку №22-1).

Принцип екстериторіальності означає, що незалежно від місця реєстрації заявника, рішення може бути прийняте будь - яким територіальним управлінням Пенсійного фонду в межах України, обраним програмним забезпеченням за принципом випадковості.

Нова технологія екстериторіального призначення/перерахунку пенсії передбачає опрацювання заяв і прийнятих документів бек-офісами 25 головних управлінь Фонду у порядку черговості, незалежно від місць прийому заяв та місця проживання пенсіонерів. Рішення за результатами розгляду заяви зберігається в електронній пенсійній справі особи. Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Як встановлено з матеріалів справи, 09.08.2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про призначення пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ для розгляду вказаної заяви позивача, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Вказана вище заява позивача була розглянута відповідачем (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області), тобто саме ним досліджувались пенсійні документи позивача і вирішувало питання щодо зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу останнього, та за наслідками її розгляду було прийнято рішення №02-06/1/10945-П від 03.07.2023, яке як вже зазначалося вище, підлягає визнанню протиправним та скасуванню за наслідками судового перегляду.

В контексті наведеного вище, колегія суддів зазначає, що в даному випадку дії зобов`язального характеру, як спосіб відновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом до того органу, рішення якого оскаржується.

Оскільки таке рішення приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, то саме на останнє повинен має бути покладений обов`язок по відновленню порушених прав позивача у даній справі.

Так, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Враховуючи наведені вище висновки щодо того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №02-06/1/10945-П від 03.07.2023, яким позивачу було відмовлено в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, колегія суддів вважає, що з метою ефективного захисту прав позивача належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.09.1985: з 16.02.1989 по 10.08.1992 та з 01.07.2000 по 30.09.2003 та призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку з 09.08.2023. Відтак, правильними є висновки суду першої інстанції, викладені в зобов`язальній частині його рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача або зарахувати стаж, колегія суддів відхиляє, оскільки з огляду на наведене вище, правильними є висновки суду першої інстанції, викладені в зобов`язальній частині його рішення, щодо зарахування зазначеного вище стажу та призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку з 09.08.2023.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області), як суб`єктом владних повноважень, не було доведено (доказано) правомірність свого рішення.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 у справі №440/14065/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко