Справа № 280/7106/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2024 року м. Дніпросправа № 280/7106/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року (головуючий суддя Мінаєва К.В.)

у справі №280/7106/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та виплати позивачу за період з 01.01.2016 по 08.10.2019 індексації грошового забезпечення у повному обсязі, з урахуванням нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року та березень 2018 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 01.01.2016 по 08.10.2019 індексації грошового забезпечення у повному обсязі, з урахуванням нарахованої та виплаченої суми індексації грошового забезпечення із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року та березень 2018 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 22.06.2007 по 08.10.2019 проходив службу в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуація у Запорізькій області, після чого вийшов на пенсію за вислугу років. За час служби позивач отримував грошове забезпечення, яке у відповідності до законодавства підлягало індексації. Проте, відповідач повідомив позивача, що індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась у відповідності до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення безпідставною та протиправною.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 08.10.2019.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 08.10.2019 із застосуванням місяця для обрахунку індексації грошового забезпечення березня 2018 року, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що місяцями, за якими здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців, повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року, водночас всі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у проміжку січня 2008 року - березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, починаючи з 01.01.2016, повинен був застосовувати січень 2008 року як місяць, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення, оскільки саме з грудня 2015 року застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати), затверджені Порядком № 1078.

Щодо вимог про нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 08.10.2019, суд зазначив, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року. Оскільки лише у жовтні 2018 року перевищено поріг індексації у 103%, підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 відсутні. Суд вказав про наявність протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки за період з грудня 2018 року по день звільнення позивача зі служби відповідач був зобов`язаний нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного та об`єктивного дослідження обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник звертає увагу на правовий статус позивача під час проходження служби цивільного захисту, вказує, що позивач не є військовослужбовцем, тому вважає помилковим посилання суду першої інстанції на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, зазначає, що діяв відповідно до чинного законодавства в межах бюджетних асигнувань, в період з 01.01.2016 по 08.10.2019 індексація нараховувалась та виплачувалась. Також скаржник вважає, що суд не наділений повноваженням визначати базовий місяць, тим самим не може перебирати на себе відповідні функції державного органу до обов`язків якого належить вчинення дій щодо встановлення базового місяця для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення. Також скаржник вказує, що підвищення посадових окладів з 01.12.2015, передбачене Постановою № 1078, не стосувалось осіб служби цивільного захисту. З прийняттям Постанови №1013, якою було змінено порядок проведення індексації, тобто з 01.12.2015 до 01.03.2018, посадові оклади осіб служби цивільного захисту не змінилися. Окрім того, відповідач посилається на неврахування судом першої інстанції пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 22.06.2007 по 08.10.2019 проходив службу в МНС, ДСНС України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.16).

Згідно з наказом начальника Головного управління ДСНС України у Запорізькій області (по особовому складу) від 07.10.2019 № 385 «Про кадрові питання» 08.10.2019 ОСОБА_1 звільнено зі служби у запас у Збройних Сил України з постановкою на військовий облік (а.с.53).

Звернувшись до відповідача із заявою щодо виплати індексації грошового забезпечення, позивач отримав лист №53002-2696/53 08 від 12.06.2023, за яким повідомлено, що протягом часу проходження служби в Головному управлінні ДСНС України у Запорізькій області він отримував індексацію грошового забезпечення у відповідності до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також надано копії розрахункових листів за січень 2016 р. - жовтень 2019 р. (а.с.17).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 08.10.2019, позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.

Стосовно доводів скаржника про недотримання позивачем строку звернення до суду суд апеляційної інстанції виходить з того, що позивач у цій справі оскаржує ненарахування та не виплату за період з 01.01.2016 по 08.10.2019 індексації грошового забезпечення з визначенням базових місяців, в яких відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року та березень 2018 року.

До суду з позовом позивач звернувся 28.08.2023 (дата поштового штемпеля на конверті).

Питання дотримання позивачем строку звернення до суду було порушено в поданому відповідачем клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду. Суд першої інстанції за результатами розгляду означеного клопотання прийняв ухвалу від 25.09.2023 про відмову в його задоволенні. При цьому суд зазначив, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України. До 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками, а відповідно до статті 233 КЗпП України (в редакції Закону №2352-ІХ) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Одночасно суд врахував введений на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, який діяв до 30 червня 2023 року і протягом дії якого продовжувались строки, визначені статтею 233 КзПП України.

Як вказано судом першої інстанції, позивач не міг передбачити наперед дату, з якої строк дії карантину завершиться, тобто у позивача об`єктивно була відсутня можливість звернення до суду з цим позовом в межах дії карантину, тому позивач мав право звернутися до суду за захистом своїх прав, з урахуванням процесуальних строків, визначених пунктом першим глави XIX «Прикінцевих положень» КЗпП України, у тримісячний строк з дня завершення дії карантину, тобто до 30.09.2023.

Суд апеляційної інстанції з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що в спірному випадку слід застосовувати ст.233 КЗпП України в редакції до внесення змін Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу порушення законодавства про оплату праці та стосується виплати індексації грошового забезпечення у належному розмірі з 01.01.2016 по 08.10.2019.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин строк звернення до суду за вирішенням спору з приводу порушення законодавства про оплату праці визначався ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України в редакції, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Стосовно посилань скаржника на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, який набув чинності 19.07.2022, внесено зміни до ст. 233 КЗпП та станом на момент звернення до суду з даним адміністративним позовом стаття 233 КЗпП не містить норми, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас, неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене, тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Таким чином, тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини.

Строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.

При цьому, тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов. Відповідно тривалість строку звернення до адміністративного суду не залежить від того, коли було фактично пред`явлено позов.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли з приводу виплати позивачу індексації грошового забезпечення у належному розмірі з 01.01.2016 по 08.10.2019, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк звернення до суду з таким позовом має визначатись за правилами частини другої статті 233 КЗпП в редакції, яка була чинною на момент початку перебігу відповідного строку та діяла у спірний період, тобто, у даній справі підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 233 КЗпП, які встановлювали, що звернення до суду у такі категорії справ не обмежується будь-яким строком.

Суд апеляційної інстанції не приймає посилання відповідача на положення ст. 233 КЗпП в редакції, яка набрала чинності 19.07.2022, оскільки такі вимоги щодо строків звернення до суду не можуть розповсюджуватись на правовідносини, що виникли з 01.01.2016 по 08.10.2019.

Такі висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду. Зокрема, у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 28 вересня 2023 року у справі № 140/2168/23, від 30 листопада 2023 року у справі № 160/759/23 Верховний Суд вказав, що з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону від 01.07.2022 № 2352-IX поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності. Верховний Суд зазначив, що на момент звільнення позивача із служби ч. 2 ст. 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, а тому, Верховний Суд визнав помилковими висновки суду попередньої інстанції про те, що на спірні правовідносини розповсюджуються положення частини другої статті 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.

По суті прийнятого судом першої інстанції рішення суд апеляційної інстанції захначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ст.125 Кодексу цивільного захисту України держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків.

Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В період служби позивача до 01.03.2018 діяла постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу»,

З 01.03.2018 умови та розміри грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, з метою визначення умов та розмірів виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року № 623, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 р. за № 936/32388, затверджена Інструкція «Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту» (наказ набрав чинності 14.09.2018, застосовується з 01.03.2018).

Пунктом 14 розділу І Інструкції № 623 встановлено, що індексація грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу здійснюється в порядку та розмірах, установлених чинним законодавством України.

В спірному випадку посилання суду першої інстанції на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не змінює характеру визначених позивачем спірних відносин та не впливає на суть прийнятого ним рішення.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року №2017-III (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Статтею 1 Закону України від «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За правилами ст. 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (з 01.01.2016).

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч.2 ст. 5 Закону №1282-XII).

Згідно положень ч.6 ст. 5 Закону №1282-XII проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до ст. 6 Закону №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються, як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації указаного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Абзацом 8 пункту 4 Порядку №1078 встановлено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, оскільки індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування особи служби цивільного захисту на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17 та від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17.

За такого правового врегулювання індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення осіб служби цивільного захисту є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Пунктом 5 Порядку №1078 встановлено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією враховується рівень такого підвищення.

Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом.

Отже, індексація грошових доходів, в тому числі, грошового забезпечення, відбувається за наявності певних умов, які визначені діючим законодавством.

В спірному випадку, як вбачається з наданих відповідачем довідок про суми грошового забезпечення та індексації (нараховані та виплачені) в період з 01.01.2016 по 08.10.2019 позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення, а саме: з 01.01.2016 по 31.12.2016 у сумі 161,21 грн, у жовтні 2019 року - 13,77 грн.

З приводу пояснення скаржника щодо місяця підвищення (базового місяця) в цілях нарахування індексації особам служби цивільного захисту січень 2016 року, суд апеляційної інстанції вважає таку позицію відповідача помилковою.

Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку № 1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок збільшення посадового окладу.

Верховний Суд в постанові від 22 липня 2020 року в справі № 400/3017/19 (щодо періоду після 01 грудня 2015 року), яка враховується судом, зазначив, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Як зазначено судом вище, до 01.03.2018 діяла постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01 січня 2008 року і якою були встановлені підвищені посадові оклади в тому числі, осіб служби цивільного захисту.

01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також нові схеми тарифних розрядів та тарифних коефіцієнтів. Згідно з вказаною Постановою з 01.03.2018 відбулося підвищення посадових окладів осіб служби цивільного захисту, яке, відповідно, призвело до зміни базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення позивача, про що вказує і відповідач.

Разом з тим, відповідач зазначає, що наведене вище стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) в цілях нарахування індексації особам служби цивільного захисту з січня 2016 року на березень 2018 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки розміри посадових окладів осіб служби цивільного захисту не змінювались у період з 01 січня 2008 року до 01 березня 2018 року.

Відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Стосовно обґрунтування доводів відповідача щодо базового місяця січня 2016 року з посиланням на п.3 постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015, суд апеляційної зазначає, що з прийняттям цієї постанови Кабінету Міністрів України, якою змінено порядок проведення індексації, тобто з 01.12.2015, посадові оклади осіб служби цивільного захисту не змінилися, тому такі доводи відповідача жодним чином не впливають на наявність у позивача права на отримання індексації грошового забезпечення з визначенням січня 2008 року як базового місяця для проведення індексації.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів наказано вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

За своїм змістом і суттю вказана постанова Кабінету Міністрів України № 1013 не є тим нормативно-правовим актом, який змінює посадові оклади відповідних осіб, тому реалізація положень цієї постанови Кабінету Міністрів України не впливає на визначення базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно повинно проводитися із застосуванням місяця, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, січня 2008 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідач, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону.

Наявність у відповідача повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць.

Суд апеляційної інстанції з цього приводу враховує висновки Верховного Суду у постановах від 29.11.2021 у справі №120/313/20-а, від 26.01.2022 у справі №400/1118/21, від 20.04.2022 у справі №420/3593/20, що повноваження державних органів стосовно визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Щодо вимог позивача про нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 08.10.2019, як зазначено судом вище, з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були підвищені розміри посадових окладів та окладів за військове звання всіх категорій військовослужбовців, у тому числі, осіб служби цивільного захисту, та відповідно змінився базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення.

Базовим місяцем для визначення права на отримання індексації грошового забезпечення у вказаному періоді є березень 2018 року, оскільки саме в цьому місяці відбулося підвищення посадового окладу позивача.

Відповідно до абз.1 п.5 Порядку № 1078 значення індексу споживчих цін у березні 2018 року приймається за 1 або 100 відсотків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що за інформацією, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України, величина індексу споживчих цін з березня 2018 року по жовтень 2018 року не перевищувала поріг індексації у 103 %, тому відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018.

В той же час, за період з грудня 2018 року по день звільнення позивача зі служби відповідач був зобов`язаний нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, втім докази такого нарахування та виплати в матеріалах справи відсутні, відповідачем, як того вимагає ст.77 КАС України, не подані.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення в його оскаржуваній частині з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі №280/7106/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко