Справа № 120/840/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 травня 2024 р. Справа № 120/840/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення № 95 від 06.11.2023 року, яким протиправно відмовлено у перерахунку пенсії із урахуванням контракту від 06.12.2004 року про період роботи в ЗАО «Проектстройконструкція» (м. Сургут, російська федерація) з 06.12.2004 року по 06.12.2005 року та довідки про доходи фізичної особи за 2003-2005 роки.

Ухвалою суду від 26.01.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін. Надано відповідачу строк для надання відзиву.

Крім того, даною ухвалою витребувано у відповідача копії документів, які слугували підставою для прийняття рішення № 95 від 06.11.2003 року.

06.03.2024 року до суду надійшов відзив ГУ ПФУ у Вінницькій області, у якому представник відповідача зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону № 1058, серед принципів, на яких ґрунтується загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є обов`язковість страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту). Тобто обов`язковою умовою чинне законодавство передбачає сплату відповідних страхових внесків щомісячно в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 1 Угоди СНД, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди здійснюється відповідно до законодавства держави, на території якої вони проживають. В той же час, зарахування до страхового стажу з 1 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, здійснювалось за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць, на території яких проводилась трудова діяльність.

Проте з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь у наведеній Угоді, а з 19.06.2023 року у такій Угоді припинила участь, і Україна.

Відтак принципи та засади пенсійного забезпечення, що раніше передбачалися наведеною Угодою для осіб, які набули певні періоди страхового стажу на територіях держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та бажають призначити пенсію у одній із таких держав є нечинними.

Тому для зарахування певного періоду трудової діяльності після 2000 року до страхового стажу, який враховується при обрахунку пенсії в Україні, необхідним є підтвердження сплати страхових внесків у відповідний період саме до Пенсійного фонду України, та, відповідно, наявності інформації про сплату страхових внесків у відповідний період у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування України.

На переконання відповідача, підстав для зарахування періодів роботи згідно з контрактом від 06.12.2004 року до страхового стажу позивача немає. Більше того, записи про роботу на території рф в трудовій книжці ОСОБА_2 , на посаді керівника сектору з 05.01.2004 року по 22.07.2005 року не співпадають із строком контракту з 06.12.2004 року по 06.12.2005 року. З 01 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.

З огляду на це, періоди роботи ОСОБА_2 , з 2003 року по 2005 рік зараховано частково, згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, а саме, зараховано такі періоди роботи: з 01.05.2003 року по 18.05.2003 року, з 01.06.2003 року по 06.06.2003 року, з 01.12.2003 року по 20.12.2003 року, з 01.05.2004 року по 31.05.2004 року, з 01.10.2004 року по 30.11.2004 року, з 01.04.2005 року по 13.04.2005 року, з 01.08.2005 року по 31.12.2005 року. Вказані періоди зараховано, оскільки позивач працювала на території України, що підтверджується записами її трудової книжки та індивідуальними відомостями про застраховану особу. Тому, зазначене ставить під сумнів роботу позивача в районах крайньої півночі, оскільки ОСОБА_2 , не могла одночасно знаходитись на території України та крайньої півночі.

Окремо зауважено, що у зв`язку із набранням чинності Закону України № 2783 від 01.12.2022 року «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» відповідно до якого зупинено з російською федерацією та республікою Білорусь дію Конвенції, тому документи, що необхідні для призначення пенсії, зокрема про стаж роботи до 31.12.1991 року, уточнюючі довідки, інші документи, враховуються при призначенні пенсії у разі проставляння апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого ст. 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 року.

У зв`язку із зазначеним, ГУ ПФУ у Вінницькій області вважає, що суд у разі прийняття рішення на користь особи має передбачити право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Отже належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії, прийняти рішення з урахуванням власних дискреційних повноважень.

Отже, на думку відповідача, у позивача відсутнє право на зарахування до стажу періоду роботи та заробітної плати (доходу) в російській федерації за 2003-2005 рр., а тому оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

27.04.2023 року позивач звернулась до Головного управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням довідок.

За принципом екстериторіальності зазначена заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві о/р 95 від 01.05.2023 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки 23.12.2022 року набрав чинності Закону України № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.21193 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.06.2023 року № 10216-9566/Б-02/8-0200/23 позивачу повідомлено про прийняте рішення про відмову у перерахунку пенсії, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила Участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, ОСОБА_2 , оскаржила його до суду, так 19.09.2023 року Вінницьким окружним адміністративним судом у справі № 120/8641/23 прийнято рішення, яким скасовано оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01 травня 2023 року о/р НОМЕР_1 та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_2 , від 7 квітня 2023 року про перерахунок пенсії.

На виконання рішення суду від 19.09.2023 року, управління Пенсійного фонду повторно розглянуло заяву позивача від 27.04.2023 року.

За результатами повторного розгляду заяви, відповідач прийняв рішення від 06.11.2023 року № 95, у якому повторно зауважив, щодо розірваних міжнародних угод про співробітництво з російською федерацією у сфері соціального забезпечення та зазначив про розбіжності періодів роботи зазначених у трудовій книжці та трудовому договорі. Крім того, управлінням зауважено, що довідка про заробітну плату за 2003-2005 роки містить інформацію про заробітну плату за періоди страхового стажу, набутого не на території України, а також зазначена довідка подана позивачем без проставлення апостилю.

Не погоджуючись із рішенням Пенсійного фонду від 06.11.2023 року № 95 про відмову у перерахунку пенсії з урахування висновків рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/8641/23 від 19.09.2023 року, ОСОБА_2 звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, з 01.01.2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 року Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що 27.04.2023 року ОСОБА_2 , звернулася до управління Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату за 2003-2005 роки.

За результатами розгляду заяви позивача відповідач прийняв рішення про відмову у перерахунку пенсії згідно наданих довідок, а саме Контракту про працевлаштування в м. Сургут (російська федерація) та довідки про доходи фізичної особи за 2003-2005 років.

Перевіряючи вказані доводи відповідача суд враховує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58), встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки "Відомості про роботу" пишеться: "прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Судом встановлено, що трудова книжка позивача заповнена відповідно до вимог Інструкції № 58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивачка прийнята на таку роботу та звільнена з неї.

Зокрема судом встановлено, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , з 29.11.2002 року позивач прийнята в ЗАО "Проектстройконструкция" в м. Сургут російської федерації на посаду інженера-контруювальника на підставі наказу №85-к від 29.11.2022, а з 05.01.2004 року переведена на посаду керівника на підставі наказу №1-к від 05.01.2004.

22.07.2005 позивач звільнена у зв`язку з розірванням трудового договору за згодою сторін на підставі наказу №53/1-к від 22.07.2005.

За змістом рішення від 06.11.2023 №95 ГУ ПФУ у Вінницькій області зазначає про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи на посаді керівника сектору згідно контракту від 06.12.2004.

Так, відповідно до контракту від 06.12.2004, укладеного між ЗАО «Проекстройконструкция» та ОСОБА_1 , громадянка ОСОБА_1 призначається керівником сантехнічного сектору ОВ для роботи вахтово-експедиційним методом з відрядною оплатою праці. Строк контракту становить 1 рік (з 06.12.2004 по 06.12.2005).

Позивач просить зарахувати до її стажу період роботи на посаді керівника сантехнічного сектору ОВ, який визначений саме контрактом від 06.12.2004, тобто з 06.12.2004 по 06.12.2005, а не період визначений трудової книжкою.

З цього приводу суд зазначає, що саме трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи на певній посаді. При цьому, записи трудової книжки НОМЕР_2 в спірний період не містять жодних виправлень, неточностей та заповнені у відповідності до Інструкції №58. Всі записи містять посилання на підставу їх внесення (номер та дата наказу), завірені підписом керівника та печаткою підприємства.

Більш того, позивачем при звернення із заявою про перерахунок пенсії позивачем також було надано довідку №14 від 14.10.2008, яка долучена ГУ ПФУ у Вінницькій області до відзиву на позовну заяву. Згідно вищезазначеної довідки ОСОБА_1 дійсно працювала в Закритому акціонерному товариства «Проектстройконструкция» на посаді інженера-проектувальника санітарнотехнічного сектору з 29.11.2002 по 04.01.2004, а з 05.01.2004 по 22.07.2005 керівником того ж сектору. Загальний стаж роботи в місцевості, прирівняної до районів крайньої півночі складає: 2 роки 7 місяців 23 дні.

Відтак, довідку №14 від 14.10.2008, видана ЗАТ «Проектстройконструкция», також підтверджує вірність внесених саме до трудової книжки НОМЕР_2 записів.

Водночас, доказів роботи ОСОБА_1 на посаді керівника санітарнотехнічного сектору у період з 23.07.2005 по 06.12.2005 матеріали справи не містять. В тому числі надана позивачем довідка про доходи фізичної особи №5 за 2005 рік не містить відомостей про виплату ОСОБА_1 заробітної плати після звільнення її із займаної посади (за період з липня 2005 року по грудень 2005 року).

Також суд звертає увагу, що трудова книжка позивача не містить жодного посилання на контракт від 06.12.2004, адже при прийняті ОСОБА_1 на посаду керівника санітарнотехнічного сектору ЗАТ «Проектстройконструкция» та при звільненні із займаної посади, у трудову книжку внесено записи на підставі наказів №1-к від 05.01.2004 та №53/1-к від 22.07.2005. Виходячи з дати винесення наказу №1-к від 05.01.2004, на підставі якого внесено запис до трудової книжки, очевидним є те, що останній не міг бути прийнятим, у зв`язку з укладенням контракту, який датується груднем 2004 року.

За сукупністю вище перелічених документів, суд доходить висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи в ЗАТ «Проектстройконструкция» з 29.11.2002 по 22.07.2005, в тому числі на посаді керівника санітарнотехнічного сектору з 05.01.2004 по 22.07.2005.

Водночас, в частині позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 23.07.2005 по 06.12.2005 на посаді керівника санітарнотехнічного сектору ЗАТ «Проектстройконструкция» слід відмовити.

Щодо посилання ГУ ПФУ у Вінницькій області як на підстав для не зарахування стажу здобутого на території рф на те, що з 01.01.2023 року російська федерація припинила Участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та на те, що 23.12.2022 року набрав чинності Закону України № 2783-ІХ "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року", суд зазначає наступне.

Права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 2 статті 10 Закону України "Про зайнятість населення").

23.12.2022 року набрав чинності Закон України від 01.12.2022 року № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992 року. Крім того, з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992 року.

Після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у російській федерації, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Офіційні документи, видані компетентними органами російської федерації, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку шляхом проставлення апостилю.

Водночас за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023 року.

Таким чином, оскільки позивач звернулась за перерахунком пенсії до вказаної дати, суд розглядає справу за нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у тому числі з урахуванням Угоди.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі Угода від 14.01.1993) встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зі змісту наведених положень Угоди від 14.01.1993 суд дійшов висновку, що її положення розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в російській федерації. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Крім того, відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів" від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 №290/95-ВР, визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Тобто обчислення стажу роботи позивачки здійснюється згідно з законодавством російської федерації, на території якої у спірний період відбувалась її трудова діяльність.

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка була чинною на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивачки в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Відтак припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивачки, адже такий стаж нею набутий до ухвалення відповідних рішень.

Відтак стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при встановленні права особи на пенсію та її обчислення.

До аналогічного висновку дійшов Вінницький окружний адміністративний суд в рішенні від 19.09.2023 у справі № 120/8641/23 надаючи оцінку обставинам справи щодо не перерахування позивачу пенсії з урахуванням періоду роботи в ЗАО "Проектстройконструкція" (м. Сургут, російська федерація), а також довідки про доходи фізичної особи за 2003-2005 рр. з мотивів того, що 23.12.2022 набрав чинності Закону України № 2783-ІХ "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року".

Відповідно до статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Що ж стосується зауважень, що з 01 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, в розмірах пропорційно сплаченим внескам, тому з огляду на вказане періоди роботи ОСОБА_2 , з 2003 року по 2005 рік зараховано частково згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із статтею 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, обов`язок зі сплати страхових внесків покладається саме на підприємство - страхувальник. Із чого слідує, що працівник цього підприємства не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, у справі № 341/460/17 від 09.10.2020.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача в цій частині.

Щодо доводів відповідача про те, що довідка про заробітну плату за 2003-2005 роки містить інформацію про заробітну плату за періоди страхового стажу, набутого не на території України, тому в такій довідці повинен бути проставлений апостиль, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із частиною 1 статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 (далі - Конвенція від 22.01.1993), документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення.

Відповідно до частини 2 статті 13 Конвенції від 22.01.1993, документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

23.12.2022 набрав чинності Закону України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" від 01.12.2022 №2783-ІХ.

Після зупинення дії Конвенція від 22.01.1993 не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією. Таким чином, документи, видані компетентними органами росії приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю.

Однак, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ від 04.02.2023 №107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, відсутність проставлення апостилю на довідках, виданих у 2004-2005 роках, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду в обмежені особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 95 від 06.11.2023 року щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 . Як наслідок, слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 , пенсії за віком з 27.04.2023 року з урахуванням періоду роботи в ЗАТ «Проектстройконструкция» з 29.11.2002 по 22.07.2005 та довідок про доходи фізичної особи за 2003-2005 роки.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,40 грн.

Керуючись ст.ст.73-77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 95 від 06.11.2023 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 27.04.2023 з урахуванням періоду роботи в ЗАТ «Проектстройконструкция» з 29.11.2002 по 22.07.2005 та довідок про доходи фізичної особи за 2003-2005 роки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,40 грн. (дев`ятсот вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005; ).

Рішення суду сформовано: 13.05.2024.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна