Справа № 420/36410/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/36410/23

Перша інстанція: суддя Левчук О.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

25 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 , до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи в Міській лікарні № 10 на посаді лікаря-інфекціоніста поліклініки № 19 з 17.09.1990 по 26.05.1991 роки та у комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради на посаді лікаря-інфекціоніста з 18.08.1994 по 31.12.2022 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи в Міській лікарні № 10 на посаді лікаря-інфекціоніста поліклініки № 19 з 17.09.1990 по 26.05.1991 роки та у комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради на посаді лікаря-інфекціоніста з 18.08.1994 по 31.12.2022 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 , перерахунок розміру пенсії та одноразової грошової допомоги у вигляді 10 пенсій та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум з дати призначення пенсії з 17.12.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 17.12.2022 року отримує пенсію за віком згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Пенсію обчислено виходячи із страхового стажу 45 років 4 місяці та її розмір становить 7 364 грн 85 коп. Позивач наголосила, що на підставі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи на посаді лікаря-інфекціоніста з 18.09.1990 року по теперішній час підлягають зарахуванню до страхового стажу у подвійному розмірі, однак відповідач відмовив у такому зарахуванні. Крім того, позивач наголосила, що протиправно не зарахувавши до спеціального стажу у подвійному розмірі періоди роботи на посаді лікаря-інфекціоніста, відповідач невірно розрахував належну до виплати грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що у період з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється відповідно до Закону № 1058, за період до 01.01.2004 - на підставі законодавства, що діяло раніше. До набрання чинності Законом № 1058 пенсійне забезпечення регулювалось Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788. Відповідно до ст. 60 Закону № 1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Таким чином, зарахування страхового стажу в подвійному розмірі можливе виключно за умови, що особа працювала безпосередньо у закладах/відділеннях, передбачених ст. 60 Закону № 1788. Робота у закладах загальної практики не дає права на зарахування такого періоду роботи до страхового стажу в подвійному розмірі. Головним управлінням до страхового стажу позивача в подвійному розмірі не було враховано періоди роботи з 18.09.1990 по 26.05.1991 та з 19.08.1994 по 31.12.2003 на посаді лікаря-інфекціоніста поліклініки № 19 міської лікарні № 10, оскільки відсутні документи що підтверджують статус кабінету, як окремого структурного підрозділу поліклініки, а також не надано уточнюючої довідки про перебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною. Періоди роботи після 01.01.2004 не були зараховані до страхового стажу в подвійному розмірі у зв`язку з тим, що з 01.01.2004 набрав чинності Закон № 1058, яким не передбачаються пільги у вигляді зарахування стажу в подвійному розмірі для посад, на яких працювала позивач.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що з 01.01.2004 набрав чинності Закон № 1058, яким не передбачаються пільги у вигляді зарахування стажу в подвійному розмірі для посад, на яких працював позивач, з 01.01.2004 відсутні законні підстави для обчислення стажу позивача в подвійному розмірі. Апелянт наголосив, що жодних законних підстав для застосування ст. 60 Закону № 1788 для зарахування в подвійному розмірі спірного стажу позивача у ГУ ПФУ в Одеській області не існує.

Крім того, щодо не зарахування у подвійному розмірі до страхового стажу позивача періодів роботи з 18.09.1990 по 26.05.1991 та з 19.08.1994 по 31.12.2003 апелянт зазначив, що такі не зараховані у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують статус кабінету як окремого структурного підрозділу поліклініки, а також не надання позивачем уточнюючої довідки про перебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в цій частині помилково вважав достатньою підставою те, що в матеріалах пенсійної справи відсутні будь-якій докази на підтвердження того, що пенсійний орган письмово повідомляв позивача про необхідність надання вказаних документів.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 з 17.12.2022 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

16 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просила зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи в Міській лікарні № 10 на посаді лікаря-інфекціоніста поліклініки № 19 з 17.09.1990 по 26.05.1991 роки та у комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради на посаді лікаря-інфекціоніста з 18.08.1994 по 31.12.2022 роки (а.с. 46).

Листом від 30 листопада 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило, що з 17.12.2022 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженому постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (зі змінами), визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу. Отже, заява на призначення пенсії за віком не розглядалась спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Пенсію обчислено, як працюючій особі при страховому стажі 45 років 4 місяці (враховано по 31.12.2022), середньомісячній заробітній платі 14 269,35 грн, визначеній за період з 01.07.2000 по 31.12.2022 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 7364,85 грн, де: розмір пенсії за віком - 6468,72 грн; доплата за 15 років понаднормового стажу 313,95 грн; підвищення жінкам 9% - 582,18 грн. Згідно зі статтею 60 Закону України Про пенсійне забезпечення робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. Тобто страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення. До страхового стажу в подвійному розмірі не враховано періоди роботи з 18.09.1990 по 26.05.1991 та з 19.08.1994 по 31.12.2003 на посаді лікаря-інфекціоніста поліклініки № 19 міської лікарні № 10, оскільки відсутні документи що підтверджують статус кабінету як окремого структурного підрозділу поліклініки, а також не надано уточнюючої довідки про перебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною. Проводити обчислення страхового стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону (а.с. 47).

Вважаючи протиправною відмову пенсійного органу, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з посиланням на правові позиції ВП ВС та ВС, виходив з того, що визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 варто зауважити, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV. Якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

На момент виникнення спірних правовідносин стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою передбачене подвійне зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача, є чинною. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно частини четвертої статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058 умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон № 1788.

Статтею 60 Закону № 1788 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Прикінцевими положеннями Закону № 1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами пунктів 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала в міській лікарні № 10 на посаді лікаря-інфекціоніста поліклініки № 19 з 17.09.1990 року по 26.05.1991 року та у комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради на посаді лікаря-інфекціоніста з 18.08.1994 року по теперішній 31.12.2022 року.

Згідно архівної довідки від 29.11.2023 року № 191 з 18.08.1994 року ОСОБА_1 прийнята на посаду лікаря інфекціоніста поліклінічного відділення №19 Одеської міської клінічної лікарні (наказ №108-к від 17.08.1994р.). За період роботи на підприємстві на посаді лікаря інфекціоніста з 18.08.1994р. по теперішній час у декретній відпустці та відпустках без збереження заробітної плати не знаходилась (а.с. 70).

При цьому, відповідач не заперечує наявність у позивача стажу роботи у інфекційному відділенні у спірні періоди та зарахував цей стаж до страхового стажу позивача, однак пенсійний орган заперечує проти подвійного зарахування стажу з єдиної підстави - набрання чинності 01.01.2004 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який не містить положень аналогічних ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 60 Закону №1788-XII робота, зокрема, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Із роз`яснень МОЗ України №05.03-18-54/973 від 27 січня 2010 року слідує, що «інфекційний заклад (відділення)» це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія) (а.с.72).

Крім того, Інструкція по санітарно-епідеміологічному режиму і охороні праці персоналу інфекційних лікарень (відділень), затверджена наказом МОЗ СРСР №916 від 4 серпня 1983 року, що діє на території України, згідно вказівки МОЗ України №165 від 28 травня 1996 року, призначена для головних лікарів і персоналу інфекційних лікарень і інфекційних відділень, а також для працівників санітарно-епідеміологічних та дезінфекційних станцій, та містить ідентичні вимоги і норми щодо режиму та охорони праці працівників інфекційних лікарень (відділень), бактеріологічних і вірусологічних лабораторій інфекційних лікарень та бактеріологічних лабораторій, що обслуговують інфекційні відділення лікарень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що стаж роботи за період з 17.09.1990 року по 26.05.1991 та з 18.08.1994 року по 31.12.2022 на посаді лікаря інфекціоніста має зараховуватися до спеціального стажу в подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону №1788-XII.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові по справі № 688/2916/17 від 22.12.2021 року.

Абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, редакція статті 60 Закону № 1788-XII є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє дію її приписів.

З аналізу вищезазначеного, суд дійшов висновку, що передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 у справі № 310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі № 485/103/17, від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Тому застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20. Щодо доводів апелянта про ненадання додаткових документів для зарахування у подвійному розмірі періоду роботи позивача з 17.09.1990 року по 26.05.1991, судова колегія вважає такі помилковими, оскільки зазначений період зарахований відповідачем до трудового стажу позивача. Крім того, окрім роботи на відповідній посаді у відповідному закладі, Закон № 1788 не містить інших вимог для того, щоб на підставі ст.60 цього Закону зараховувати стаж у подвійному розмірі.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 27 грудня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко