Справа № 280/1613/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 травня 2024 року Справа № 280/1613/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про стягнення 3% річних, інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної податкової служби України (далі - відповідач), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 11 700,00 грн 3% річних та 9003,39 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги з Державної податкової служби України підлягають до стягнення інфляційні втрати та три відсотки річних у зв`язку з порушенням строків виплати суми грошових коштів, що складає 20 703,39 грн. (9003,39 грн - інфляційні втрати; 11 700,00 грн - 3 % річних). Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року визнано поважною причину пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду у даній справі. Відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що до ДПС України не перейшли повноваження та зобов`язання по компенсаціям та гарантіям колишніх працівників, у даному випадку працівників не ліквідованого ГУ ДФС у Запорізькій області. Обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Запис про припинення функціонування ДФС України у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент вирішення питання відсутній. Враховуючи, що зобов`язання, що випливає зі справи, не стосується публічно-владних функцій, що були передані ДПС України, і на момент вирішення питання до Єдиного реєстру не був внесений запис про припинення функціонування ДФС України, слід казати про відсутність підстав для позивача звертатись з позовною заявою до Державної податкової служби України. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, установив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивач проходив службу в органах податкової міліції у Головному управлінні ДФС у Запорізькій області.

Наказом Головного управління ДФС у Запорізькій області від 15.05.2019 № 296-о підполковник податкової міліції ОСОБА_1 , старший інспектор з ОД штабу оперативного управління ГУ ДФС у Запорізькій області, звільнений з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України у запас за пунктом 64 підпункту "в" (через обмежений стан здоров`я) 15.05.2019.

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12ААБ № 256059 від 15.05.2019 та довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 256059 позивачу з 15.05.2019 встановлено третю групу інвалідності, захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби.

У липні 2019 року позивач звернувся із заявою до відповідача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності як працівнику податкової міліції у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Листом відповідача від 06.08.2019 № 13420/14/08-01-04-01-08 повідомлено, що у відповідача відсутні підстави для направлення до ДФС України наданих позивачем у заяві документів щодо виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим повідомлено, що розгляд даних матеріалів буде відновлено після внесення змін до Податкового кодексу України або прийняття нового нормативно-правового акту.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року по справі №280/4362/19, яке набрало законної сили 29 січня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішення №13420/14/08-01-08 від 06.08.2019, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області, оформлене листом №13420/14/08-01-04-01-08 від 06 серпня 2019 року, щодо відмови у розгляді поданої ОСОБА_1 заяви з додатками про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850. Зобов`язано Головного управління ДФС у Запорізькій області повторно прийняти документи ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги та надіслати до Державної фіскальної служби України висновок щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 з метою прийняття відповідного рішення.

В позовній заяві позивачем зазначено, що 10.11.2020 на виконання вищезазначеного рішення суду відповідач нарахував та виплатив одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності.

22.02.2021 позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із заявою про нархування та виплату інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми по виплаті одноразової грошової допомоги. Позивач зазначає, що жодної відповіді від Державної фіскальної служби України він не отримав.

Вважаючи, що за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги, з відповідача підлягають до стягнення інфляційні втрати та три відсотки річних у зв`язку з порушенням строків виплати суми грошових коштів, що складає 20 703,39 грн. (9003,39 грн - інфляційні втрати; 11 700,00 грн - 3 % річних), позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо по-перше, такі рішення прийнято суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорювані рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Установлено, що ДФС України продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

У розпорядженні від 21.08.2019 №682-р «Питання Державної податкової служби» Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до наказу ДПС України від 28.08.2019 №36 «Про початок діяльності Державної податкової служби України» розпочато виконання ДПС України функцій і повноважень ДФС України, що припиняється.

17.05.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено записи про державну реєстрацію ДПС України як юридичної особи та про внесення рішення засновників (учасників) ДФС України щодо припинення такої як юридичної особи в результаті реорганізації. Разом з тим, запис про припинення ДФС України у Реєстрі на даний момент відсутній, оскільки вказаний суб`єкт продовжує перебувати у стані припинення.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №82-р свідчать про компетенційне адміністративне правонаступництво ДПС України, тобто про перехід до ДПС України функцій ДФС України у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску.

Водночас, спір виник у відносинах публічної служби та не стосується публічно-владних функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску чи інших функцій, що були передані ДПС України відповідно до даних нормативно правових актів.

Обов`язок по відновленню порушених прав особи (працівника) покладається на орган, компетентний відновити такі права. Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 10.09.2020 у справі №420/5772/18, від 06.10.2020 у справі №804/958/17, від 10.10.2020 у справі №804/958/17, від 03.12.2020 у справі №805/2173/16-а, від 30.12.2020 у справі №805/4361/17-а, у випадку, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.

За правилами частин першої та п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинена, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Станом на день розгляду справи до Державного реєстру не внесений запис про припинення ДФС України та Головного управління ДФС України в Запорізькій області.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем заявлені вимоги до неналежного відповідача.

Натомість, позивачем до суду не надано жодної заяви чи клопотання про заміну неналежного відповідача на належного.

Суд зазначає, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального право відношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Крім того суд зазначає, що позивачем не надано до суду доказів того, що Державною податковою службою України було порушено права позивача в спірних правовідносинах.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, стягнення з боржника інфляційних втрат регулюється ст. 625 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 08.02.2018 у справі № 826/22867/15 зазначив, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.

У постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду було сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

У свою чергу спірні правовідносини в даній справі врегульовано Законом України "Про міліцію" та Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Вказані обставини свідчать на користь висновку, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин у цій справі, які регулює спеціальне законодавство.

Суд, враховуючи викладене та беручи до уваги відсутність договірних зобов`язань, вважає, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків в даному випадку відсутні. Отже, в межах спірних правовідносин не існують цивільні правовідносини, у тому числі й зобов`язального характеру.

Передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, як спосіб захисту майнового права та інтересу у цивільно-правових відносинах.

За таких обставин норми Цивільного кодексу України, зокрема, ті, що регулюють наслідки порушення зобов`язань, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, не застосовуються.

Вказаний висновок щодо застосування ст. 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (04053, м.Київ, Львівська площа, 8, ) про стягнення 3% річних, інфляційних втрат - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова