Справа № 320/6215/23
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6215/23 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Офіс Генерального прокурора звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що Окружним адміністративним судом міста Києва 15.02.2022 року у адміністративній справі №826/17614/14 ухвалено рішення, яким задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії: визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 року №2521-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційно-методичного відділу управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно-методичного відділу управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24.10.2014 року; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 року по 10.02.2022 року у розмірі 2057138,48 грн. (два мільйони п`ятдесят сім тисяч сто тридцять вісім гривень 48 копійок); зобов`язано Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей щодо застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади»; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді; допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14820,30 грн.

За результатами апеляційного перегляду адміністративної справи №826/17614/14, Шостим апеляційним адміністративним судом 13.07.2022 року ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022 року змінено в мотивувальній та резолютивних частинах; викладено абзац 4 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022 року в наступній редакції: «Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 року по 15.02.2022 року у розмірі 1232087,56 грн. (один мільйон двісті тридцять дві тисячі вісімдесят сім гривень п`ятдесят шість копійок).»; в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року в адміністративній справі №826/17614/14 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, вирішено постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року в частині зміни в мотивувальній та резолютивній частинах рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року стосовно стягнення з Офісу Генерального прокурора середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 - скасувати, і залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року у відповідній частині. В решті постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року Верховним Судом залишено без змін.

ОСОБА_1 на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022 року, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 року, постанови Верховного Суду від 25.01.2023 року у справі №826/17614/14, Офісом Генерального прокурора поновлено на публічній службі тільки 17.02.2023 року (наказ виконувача обов`язків Генерального прокурора Олексія Хоменка від 17 лютого 2023 року №116ц, відповідно до якого, наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 року №2521-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури скасовано та його поновлено на попередній посаді з 24 жовтня 2014 року).

Позивач зазначає, що час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді та публічній службі (роботі) в органах прокуратури тривав у період з 16.02.2022 року (наступний день після ухвалення 15.02.2022 року рішення суду першої інстанції) до 16.02.2023 року включно (день, що передував винесенню наказу виконувача обов`язків Генерального прокурора від 17.02.2023 року №116ц), та є вимушеним прогулом, що зумовило останнього звернутися до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 ч.1 ст. 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

За приписами частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (абз.8 ст.235 Кодексу законів про працю України) (далі - КЗпП України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення, який полягає у видачі наказу про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Тобто, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Так, за встановленими раніше обставинами, ОСОБА_1 на виконання вищевказаних судових рішень Офісом Генерального прокурора поновлено на публічній службі 17.02.2023 року, що підтверджується наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора Олексія Хоменка від 17.02.2023 року №116ц, відповідно до змісту якого, наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 року №2521-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури скасовано та його поновлено на попередній посаді з 24.10.2014 року.

Відповідно, час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді та публічній службі (роботі) в органах прокуратури тривав у період з 16 лютого 2022 року (наступний день після ухвалення 15.02.2022 року рішення суду першої інстанції) до 16.02.2023 року включно (день, що передував винесенню наказу виконувача обов`язків Генерального прокурора від 17.02.2023 року №116ц), та, на переконання колегії суддів, є вимушеним прогулом.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України (оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника), у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

В свою чергу, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Необхідно зазначити, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є саме видання роботодавцем про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. При цьому, обов`язок роботодавця полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Так, Окружним адміністративним судом міста Києва 15 лютого 2022 року в адміністративній справі №826/17614/14 ухвалено рішення, яким допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді; допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14820,30 грн.

За змістом норм ст. 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права Верховний Суд викладав також у постановах від 17.09.2020 року (справа №130/2249/15-ц), від 23.06.2023 року (справа №802/1184/16-а), від 17.06.2020 року (справа №521/1892/18), від 26.02.2020 року (справа №702/725/17), від 06.12.2018 року (справа №465/4679/16).

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду потрібно встановити чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення установити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Приписи статті 236 КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Отже, наведеними положеннями визначено окремий вид спеціальної відповідальності суб`єкта (роботодавця, власника, або уповноваженого ним органу) за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Вимога негайного (невідкладного) виконання судового рішення про поновлення на роботі прямо встановлена нормами, зокрема, КАС України та КЗпП України, які є спеціальними кодифікованими нормативно-правовими актами.

Таким чином, своє підтвердження знайшли доводи позивача про наявність затримки з боку відповідача виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, що є підставою для стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді та публічній службі (роботі).

Колегія суддів також вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що рішення суду першої інстанції про поновлення позивача на посаді оскаржувалось у судах апеляційної та касаційної інстанцій, зокрема, ними змінювалось, тому після ухвалення Верховним Судом остаточного рішення у справі і було поновлено позивача на посаді, оскільки рішення суду про поновлення на посаді підлягає негайному виконанню, та не пов`язується з його оскарженням до суду апеляційної/касаційної інстанцій, до того ж судом було звернуто до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді.

Щодо самого розрахунку належних до стягнення на користь ОСОБА_1 грошових виплат за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді та публічній службі (роботі), суд вважає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з положеннями абзацу «з» пункту першого Розділу 1, пунктів 2, 5, 8 Порядку №100, нарахування виплат за час вимушеного прогулу слід проводити виходячи з розміру розрахованої за останні два місяці роботи, середньоденної заробітної плати працівника на час звільнення з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як вказано у пункті 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Так, ухвалюючи рішення від 15.02.2022 року в адміністративній справі №826/17614/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді та публічній службі (роботі), при розрахунку його середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 24.10.2014 року по 15.02.2022 року включно (день постановлення судом рішення), Окружний адміністративний суд міста Києва виходив із визначеного відповідачем первинного розрахункового розміру середньоденного заробітку на час звільнення (673,65 грн), застосувавши до певних періодів прогулу коригуючи коефіцієнти підвищення заробітку, що були чинними до 11.12.2020 року за приписами пункту 10 Порядку №100. З наступного дня, коли 12.12.2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100», і пункт 10 вказаного Порядку №100 було виключено, суд першої інстанції у подальшому розраховував середній заробіток ОСОБА_1 без застосування будь-яких коефіцієнтів підвищення, беручи до уваги лише той розмір середньоденного заробітку, який визначено відповідачем на день звільнення позивача з роботи 23.10.2014 року відповідно до довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 , виданої Офісом Генерального прокурора від 10.07.2020 року №21-906зп.

Отже, суд першої інстанції при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 не застосовував пункт 10 Порядку №100 з 12 грудня 2020 року і по день ухвалення рішення по суті спору. Розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 за той період вимушеного прогулу, що передував ухваленню судового рішення по суті, а саме з 12.12.2020 року по 15.02.2022 року, суд визначив у 673,65 грн.

Також, цей розмір середньоденного заробітку визначено відповідачем на день звільнення позивача з роботи 23.10.2014 року відповідно до довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 , виданої Офісом Генерального прокурора від 10.07.2020 року №21-906зп.

Відтак, середньоденний заробіток ОСОБА_1 для розрахунку середнього заробітку за увесь час затримки виконання рішення суду слід визначати, виходячи із розміру у 673,65 грн, станом на день звільнення його 23.10.2014 року, як це встановлено у рішенні суду від 15 лютого 2022 року в адміністративній справі №826/17614/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді та публічній службі (роботі).

Розрахований час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді та публічній службі (роботі) в органах прокуратури, починаючи з 16.02.2022 року до 16.02.2023 року включно, становить 260 робочих днів (розрахунок за нормами тривалості робочого часу за п`ятиденного робочого тижня із двома вихідними в суботу та неділю, з урахуванням приписів частини шостої статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2136- IX щодо незастосування на час дії воєнного стану норм трудового законодавства, що встановлюють святкові і неробочі дні: у 2022 році - лютий: 9 робочих днів, березень: 22 робочих дні, квітень: 21 робочий день, травень: 22 робочих дні, червень: 22 робочих дні, липень: 21 робочий день, серпень: 23 робочих дні, вересень: 22 робочих дні, жовтень: 21 робочий день, листопад: 22 робочих дні, грудень: 21 робочий день; у 2023 році - січень: 22 робочих дні, лютий: 12 робочих днів).

Враховуючи вищевикладене, сума середнього заробітку ОСОБА_1 , що підлягає оплаті, як вимушений прогул за час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді та публічній службі (роботі) становить 175149,00грн. (сто сімдесят п`ять тисяч сто сорок дев`ять гривень 00 копійок) (260 робочих днів х 673,65 грн = 175 149,00 грн)

Оскільки Офіс Генерального прокурора у добровільному порядку вказані грошові кошти за час затримки виконання рішення суду ОСОБА_1 , як поновленому на роботі працівникові, не виплатив, чим допустив порушення його прав, свобод та інтересів, тому за судовим рішенням вказані грошові кошти за час затримки виконання рішення суду підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Твердження відповідача про те, що працівник, поновлений за рішенням суду на попередній роботі, задля його реалізації зобов`язаний вчинити низку додаткових дій (отримати виконавчий лист та звернути до примусового виконання рішення суду, подати роботодавцю заяву з проханням поновити його на роботі щоб бути допущеним до роботи тощо), а невчинення таких дій працівником, на думку відповідача, виключає вину роботодавця, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки стаття 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. До того ж, рішенням суду було звернуто до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді.

У частині тверджень відповідача про те, що зайняття позивачем адвокатською діяльністю перешкоджало належному вирішенню питання щодо поновлення його на посаді прокурора, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно і це жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних.

До того ж, норми закону не містять застережень щодо неможливості поновлення на посаді незаконно звільненого працівника на підставі судового рішення у разі, якщо він перебуває на іншій службі або провадить адвокатську діяльність. Питання щодо несумісності повинно було бути вирішено після виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді.

Так, за приписами ч. 2 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності. Отже, законодавцем передбачено чіткий порядок дій особи, щодо якої виникають обставини несумісності або можливого конфлікту інтересів у зв`язку з зайняттям адвокатською діяльністю. Відтак, у позивача не було обов`язку попередньо зупиняти чи припиняти адвокатську діяльність, як умови для поновлення на роботі в органах прокуратури,.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.