Справа № 480/11349/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
1. Визнати протиправними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби сержанта ОСОБА_1 через сімейні обставини.
2. Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби у запас ОСОБА_1 з посади радіотелефоніста - лінійного наглядача 1 відділення 1 взводу 1 мінометної батареї ВЧ НОМЕР_2 , в званні сержанта та зняти з військового обліку, через сімейні обставини.
Свої вимоги мотивує тим, що у нього існують обставини для звільнення з військової служби, передбачені підпунктом "ґ" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу", оскільки він є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і вони зареєстровані за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 .
Відповідно до консультативних висновків спеціалістів мати позивача має розлад особистості і органічного генезу з наявністю когнітивних порушень, емоційно-лабільним та вираженим астенічним синдромом.
Висновком №1456/78 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданому КНП «Тростянецький центр первинної медичної допомоги» Тростянецької міської ради, підтверджується, що ОСОБА_2 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійні основі від фізичної особи.
Вказані документи було долучено до рапорту.
Отже, на момент звернення позивача до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення він є єдиною особою, яка має право на догляд за матір`ю, а тому, на думку ОСОБА_1 , належним та достатнім способом відновлення його порушеного права є зобов`язання командування військової частини НОМЕР_1 задовольнити рапорт про звільнення його з військової служби через сімейні обставини на підставі п. "г" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Ухвалою від 24.10.2023р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
15.11.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
20.02.2023р. судом постановлено ухвалу про витребування у відповідача необхідних доказів.
Отже, чинним законодавством України передбачені підстави для звільнення за сімейними обставинами з військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації в особливий період.
Однак, такі підстави мають бути підтверджені наданими військовослужбовцем відповідними документами, чого позивачем зроблено не було, тому, на думку представника військової частини, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
19.03.2024р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с..68-71), згідно з якою до частиною 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу" чітко надано альтернативу надання підтверджуючих документів, а саме медичний висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії.
До позовної заяви долучений «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» №1456/78 форми № 080-4/о, яка затверджена Наказом МОЗ 407 від 09.03.2007р.
Крім того, факт необхідності здійснення постійного догляду позивачем за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується протоколом №78/1456 засідання ЛКК від 30 червня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_2 , пенсіонерці, встановлено діагноз ЦА ІІ-ІІІ ступенів, ХПМК ІІ-ІІІ ст., розлад особистості органічного генезу із наявністю когнітивних порушень, ВАГ 2 ст., ризик 4 та зазначено, що за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , призваний до лав Збройних сил України та відповідно до наказу №4 від 07.06.2022 року призначений гранатометником 2 піхотного відділення 3 мотопіхотного взводу7 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу № 128 від 05.05.2023 року ОСОБА_1 вибув в оперативне підпорядкування 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 в районі виконання бойових завдань без зняття з котлового забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Наказом №29-РС від 10.08.2023 позивача - сержанта ОСОБА_1 , стрільця -снайпера 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти призначено на посаду радіотелефоніста - лінійного наглядача 1 відділення 1 взводу 1 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 .
11 липня 2023 року позивачем на адресу командира військової частини НОМЕР_1 подано рапорт з додатками щодо звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г», пункту 2, частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» внаслідок постійного догляду за хворою матір`ю, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
Згідно з відповіддю №1488 від 04.09.2023, (направлено листом, який отримано 20.09.2023) за підписом ТВО командира частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 , позивачу відмовлено в задоволенні вищевказаного рапорту внаслідок недодання до рапорту медичного висновку медико-соціальної експертної комісії, що підтверджує необхідність постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 .
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За нормами ч.2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Згідно з ч.6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.
Зокрема, ч.4 ст.26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.
На цей момент в Україні триває воєнний стан, введений із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022.
Разом з тим, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Звільнення військовослужбовців із військової служби регламентовано положеннями ст. 26 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ, відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 якого військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) крім іншого: необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
Спір між сторонами зводиться до того, чи надані відповідачу разом із рапортом позивача документи (зокрема, висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду) є підставою для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, відповідно до якого необхідність постійного догляду за хворими батьками підтверджується висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Вказана норма не містить вказівки на те, за яким критерієм слід обирати один із названих варіантів в конкретній ситуації.
Разом із тим, юридичну визначеність в цьому питанні забезпечує підзаконний нормативно-правовий акт, прийнятий на реалізацію положень статті 26 Закону №2232-XII.
Так, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 12 червня 2013 р. № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», відповідно до якої необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Отже, Кабінет Міністрів України встановив чіткий критерій для визначення суб`єкта видачі медичного висновку, що підтверджує необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) військовослужбовця як підставу його звільнення зі служби для особистого здійснення такого догляду- вік особи, що потребує постійного догляду, а саме:
- для неповнолітньої особи (до 18 років) - лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я;
- для повнолітньої особи (понад 18 років) - медико-соціальної експертна комісія.
Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Підпунктом 1 п.11 Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Наказом від 30.07.2012 № 577 затверджені форм первинної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях.
З проведеного ретельного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд приходить до висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.
За таких обставин, норми Закону №2232-XII та Постанови КМУ №413 не містять конфлікту щодо їх змісту, оскільки положення Постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду.»
Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що обставини щодо необхідності постійного стороннього догляду за особами, які є старшими 18 років, мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.
Разом з тим, підпунктами 2-3 пункту 3 розділу ІІІ порядку №189 передбачено, що до основних завдань ЛКК належить здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності та надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження.
Відтак, МСЕК наділені більш ширшими повноваження та мають право формувати висновок для осіб віком понад 18 років за результатами розгляду документів, а ЛКК лише висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що положення Постанови №413 деталізують приписи Закону №2232-XII зазначені у підпункті «г» пункту 2 частини 4 статті 26, суперечність правових норм одна одній відсутня.
При цьому, Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини, у той час приписи Постанови №413 розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.
Оскільки мати позивача є повнолітньою (1947 р.н.), то повноваження видати медичний висновок на підтвердження необхідності постійного догляду за нею внаслідок захворювання для цілей звільнення позивача з військової служби має медико-соціальної експертна комісія, а не лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я.
Тому належним доказом підстави звільнення позивача за пп.«г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ через необхідність постійного догляду за матір`ю є складений відповідно до чинного законодавства висновок МСЕК, який підтверджує необхідність постійного стороннього догляду за батьками своїми чи дружини (чоловіка).
Тобто такий висновок №1456/78 від 30.06.2023р. призначений саме для призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та для визначення переліку рекомендованих соціальних послуг.
Отже, наданий позивачем до рапорту про звільнення з військової служби висновок ЛКК не є підставою для звільнення позивача з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
Таким чином, оскільки позивач разом із рапортом про звільнення не подав висновку медико-соціальної експертної комісії про те, що матір потребує постійного догляду, то позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII є безпідставними.
Отже, в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби сержанта ОСОБА_1 через сімейні обставини слід відмовити.
З цих же мотивів безпідставними є похідні позовні вимоги про зобов`язання командування військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби у запас ОСОБА_1 з посади радіотелефоніста - лінійного наглядача 1 відділення 1 взводу 1 мінометної батареї ВЧ НОМЕР_2 , в званні сержанта та зняти з військового обліку, через сімейні обставини.
Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4статті 26 Закону №2232-XII з наданням належних доказів на підтвердження факту необхідності постійного догляду за цією особою.
Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, то підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова