Справа № 560/20934/23
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

10 травня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Ковальчук О.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати їй, як матері загиблого солдата ОСОБА_2 , належних йому грошових коштів згідно з наказом про звільнення від 24.05.2023 №104, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та перерахувати за період служби у військовій частині НОМЕР_1 грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити як матері загиблого солдата ОСОБА_2 належні грошові кошти згідно з наказом про звільнення від 24.05.2023 №104, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та перерахувати за період служби у військовій частині НОМЕР_1 грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за період з 05.05.2023 по 12.05.2023.

В обґрунтування позову вказує, що звернулася до військової частини НОМЕР_1 із вимогою про виплату грошових коштів, які належали її загиблому сину ОСОБА_2 , нарахованих відповідно до наказу про звільнення від 24.05.2023 №104, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. Вважаючи, що розмір виплачених їй 01.12.2023 відповідачем коштів в сумі 11887,12 грн не відповідає розміру належного грошового забезпечення. Просить задовольнити позовні вимоги.

Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 29.02.2024 Хмельницький окружний адміністративний суд витребував у військової частини НОМЕР_2 розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 , виплаченого позивачці відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2023 № 104 з зазначенням розміру кожної з виплат, з яких складається вказане грошове забезпечення.

Ухвалою від 05.03.2024 Хмельницький окружний адміністративний суд виправив описку, допущену в ухвалі суду від 29.02.2024, замінивши номер військової частини.

Відповідач подав до суду відзив на позов у якому зазначає, що пунктом 4 Постанови КМУ № 704 у редакції на момент її прийняття (30.08.2017), що була чинною до внесення змін Постановою КМУ № 103 і про застосування якої просить позивачка, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Таким чином, у встановленій первинною редакцією постанови № 704 формулі обрахунку розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням військовослужбовців застосовується, зокрема, така величина, як мінімальна заробітна плата станом на 01 січня календарного року. Величина 50 % від мінімальної заробітної плати служить пороговим значенням, менше якого не можуть становити розраховані розміри посадових окладів та окладів за військовим званням військовослужбовців, і, отже, є величиною розрахунковою, та обов`язковою у визначенні розмірів зазначених окладів. Іншої формули наведена первинна редакція пункту 4 постанови КМУ № 704 не передбачає. З дня набрання чинності рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 і до 12.05.2023, Уряд інших редакцій пункту4 Постанови № 704 не приймав. Підстав для застосування у формулі обрахунку посадових окладів та окладів за військовим званням лише окремих складових (в усіченому виді) - лише величини прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року та тарифного коефіцієнту, - чинне законодавство не передбачає. Тому, не володіючи даними про порогове значення, нижче якого не може становити посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача, відповідач не має підстав застосовувати відповідні розрахунки за результатами множення розміру прожиткового мінімуму на тарифний коефіцієнт. Посилався на Постанову КМУ від 12.05.2023 №481, якою пункт 4 постанови КМУ № 704 викладений у наступній редакції : установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Зокрема, долучив розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2023 № 104.

Ухвалою від 02.04.2024 Хмельницький окружний адміністративний суд витребував у військової частини НОМЕР_1 докази виплати ОСОБА_1 нарахованих відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2023 сум, розмір яких вказаний у долученій відповідачем до відзиву довідці-розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_2 та результат розгляду вимоги позивачки від 18.09.2023, зокрема, щодо виплати компенсації за невикористані ОСОБА_2 відпустки.

На виконання ухвали суду від 02.04.2024 відповідач надіслав пояснення, у яких вказав, що сума коштів, зазначених у довідці-розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_2 нараховані та знаходяться на депонованому рахунку, але не виплачені позивачці у зв`язку з ненаданням нею необхідних документів, перелік яких вказаний відповідачем у листі від 19.10.2023.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.

Позивачка - ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2023 №111-РС ОСОБА_2 з 17.05.2023 виключений зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку із загибеллю. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2023 №104 ОСОБА_2 з 17.05.2023 виключений зі списків особового складу у військової частини.

На підставі наказу від 24.05.2023 №104 ВЧ НОМЕР_1 (відповідач) нарахував грошове забезпечення, неотримане ОСОБА_2 по день виключення зі списків в загальному розмірі 158524,0 грн, зокрема: щомісячне грошове забезпечення - 21668,93 грн, грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік - 24879,15 грн, матеріальна допомога за 2024 рік - 24879,15 грн, додаткова винагорода - 87096,77 грн. Зазначене підтверджується довідкою-розрахунком грошового забезпечення ОСОБА_2 при звільненні.

18.09.2023 позивачка звернулася до військової частини НОМЕР_1 із вимогою про виплату грошового забезпечення, належне її загиблому сину ОСОБА_2 відповідно до наказу про звільнення від 24.05.2023 №104 та перерахунок і виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії і провести грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Листом від 19.10.2023 військова частина повідомила позивачку, що підстави для здійснення перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 відсутні. Крім того вказала, що для отримання грошового забезпечення загиблого, нарахованого з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, їй необхідно звернутись до військової частини з відповідною заявою та надати документи, зазначені у листі.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати їй грошового забезпечення ОСОБА_2 з 05.05.2023 по 12.05.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на 01.01.2018, позивачка звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною четвертою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704) передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У Додатку 1 до Постанови № 704 затверджена тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову № 103, пунктом 6 якої пункт 4 Постанови №704 викладений в такій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 пункт 6 Постанови № 103 визнаний нечинним.

За змістом частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже, з 29.01.2020 розміри грошового забезпечення, посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини 1 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Згідно з частиною 22 статті 10-1 Закону №2011-XII у разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі не використані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" виплачується членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 цього Закону, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону №2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

У разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини (частина 6 статті 24 Закону України "Про відпустки").

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 Цивільного кодексу України).

У разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, виплачується спадкоємцям (частина 6 статті 83 Кодексу законів про працю України).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260), у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Виплата грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими регулюється розділом XXX вказаного Порядку.

Так, згідно з підпунктом 1 розділу ХХХ Порядку №260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Отже, батьки військовослужбовця в рівних частках мають право на виплату у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належного йому, але не отриманого до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення, за умови, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має дітей.

Відповідно до підпункту 2 розділу ХХХ Порядку №260 така виплата здійснюється на підставі заяви особи, зазначеної у підпункті 1 розділу ХХХ Порядку №260.

У відповідь на вимогу позивачки щодо виплати належного її загиблому сину грошового забезпечення відповідач вказав на необхідність надання позивачкою документів, які підтверджують її право на отримання коштів, зокрема документу, який підтверджує відсутність у ОСОБА_2 дружин та дітей.

Позивачка не надала до суду докази, які підтверджують надання нею відповідачу документів, зазначених у листі від 19.10.2023 №691/6617, які підтверджують наявність у неї права на виплату грошового забезпечення, неотриманого її загиблим сином.

Тому, суд вважає правомірною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачці, матері загиблого солдата ОСОБА_2 , належних йому грошових коштів, нарахованих на підставі наказу від 24.05.2023 №104.

Вирішуючи позовні вимоги щодо перерахунку грошового забезпечення (основних та додаткових видів) ОСОБА_2 та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» суд враховує таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, позивачка повинна довести наявність права на перерахунок грошового забезпечення загиблого ОСОБА_2 та порушення зазначеного права в результаті протиправної поведінки відповідача.

Відповідно до приписів підпункту 1 розділу ХХХ Порядку №260 батьки військовослужбовця набувають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, належного йому але не виплаченого до дня смерті (загибелі), за умови, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має дітей.

Отож, для отримання судового захисту у правовідносинах щодо перерахунку грошового забезпечення загиблого сина позивачка повинна довести своє право на тримання належного її сину, але не виплаченого по день загибелі, грошового забезпечення та надати докази безпідставної відмови відповідача (бездіяльності щодо виплати) від здійснення такої виплати.

Суд вважає, що лист від 19.10.2023, у якому відповідач повідомив позивачку, що для виплати нарахованого грошового забезпечення, належного її загиблому сину їй необхідно подати відповідні документи, не може слугувати доказом відмови відповідача щодо виплати позивачці зазначених коштів.

Позивачка не заперечила той факт, що причиною невиплати їй грошового забезпечення ОСОБА_2 в загальному розмірі 158 524,0 грн, нарахованого відповідно до наказу від 24.05.2023 №104, слугувало ненадання нею документів, зазначених відповідачем у листі від 19.10.2023.

Разом з тим, належність позивачки осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, належного йому але не виплаченого до дня смерті (загибелі), зазначених в підпункті 1 розділу ХХХ Порядку №260, не є безумовною підставою для такої виплати, оскільки за змістом цієї норми лише якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має дітей, право на отримання виплат набувають батьки в рівних частинах.

Під час судового розгляду позивачка також не надала до суду докази які підтверджують її право на тримання грошового забезпечення, неотриманого по день загибелі ОСОБА_2 .

Суд також враховує, що право вимоги перерахунку грошового забезпечення загиблого ОСОБА_2 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, може бути реалізоване лише особою, яка набула право на отримання грошового забезпечення, нарахованого відповідно до наказу про виключення ОСОБА_2 зі списків військової частини.

Позивачка не надала належні та достатні докази на підтвердження її права на отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 , нарахованого відповідно до наказу від 24.05.2023 №104, яке потребує судового захисту, та порушення цього права відповідачем.

Відсутність порушених прав та інтересів є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, адже завданням адміністративного судочинства є саме ефективний захист та відновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів особи, яка звертається з позовом до суду.

Враховуючи викладене у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 )
Головуючий суддя О.К. Ковальчук