Справа № 160/5914/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2024 рокуСправа №160/5914/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
04.03.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява (до відділення поштового зв`язку таку подано 29.02.2024 року) ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
16.04.2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив де зазначила, що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2024 року зазначена вище справа розподілена та 05.03.2024 року передана судді Пруднику С.В.
11.03.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні, та отримує пенсію у розмірі 50% по втраті годувальника померлого чоловіка ОСОБА_2 , обчислену відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 02.12.2022 року.
Померлий чоловік позивача ОСОБА_2 працював в органах прокуратури з 03.07.1971 року.
Так, 03.07.1971 року ОСОБА_2 був призначений на посаду старшого слідчого в/ч НОМЕР_2 , відповідно до наказу Генерального Прокурора СССР №121-со від 03.07.1971 року.
12.10.1976 року призначено юриста І класу ОСОБА_2 на посаду заступника прокурора в/ч 9330, звільнивши його від посади старшого слідчого цієї ж прокуратури, згідно із наказом заступника Генерального прокурора СССР №236-со від 12.10.1976 року.
В подальшому, 27.03.1980 року призначено радника юстиції ОСОБА_2 прокурором військової частини НОМЕР_2 строком на 5 років, відповідно до наказу Генерального прокурора СССР №48-во від 27.03.1980 року.
14.06.1984 року призначено старшого радника юстиції ОСОБА_2 прокурором військової частини НОМЕР_3 строком на 5 років, звільнивши від посади прокурора в/ч НОМЕР_2 , відповідно до наказу Генерального Прокурора СССР №220-ву від 14.06.1984 року.
31.12.1991 року наказом Генерального прокурора України №20-18 включено з 1 січня 1992 року до складу органів прокуратури України прокуратури військових частин, в тому числі і військову частину № НОМЕР_3 (м. Жовті Води, Дніпропетровської області) і визначено надалі іменувати, як Жовтоводська прокуратура по нагляду за додержанням законів на підприємствах оборонної промисловості.
Відповідно до листа Київської міської прокуратури №07-806ВИХ-23 від 22.11.2022 року в особовій справі ОСОБА_2 , наказ про його призначення на посаду прокурора Жовтоводська прокуратура по нагляду за додержанням законів на підприємствах оборонної промисловості відсутній, однак, міститься наказ в.о. Генерального прокурора України №498к від 06.10.1993 року про звільнення ОСОБА_2 із посади прокурора цієї прокуратури.
Крім того, згідно листа прокурора Дніпропетровської області №6-864 від 10.09.1993 року, наказом Генерального прокурора України №119ш від 28.07.1993 року Жовтоводська прокуратура по нагляду за додержанням законів на підприємствах оборонної промисловості ліквідовується з 30.09.1993 і її функції передаються Дніпропетровській прокуратурі по нагляду за додержанням законів на підприємствах оборонної промисловості. В зв`язку з цим, просить звільнити Жовтоводського прокурора по нагляду за додержанням законів на підприємствах оборонної промисловості старшого радника юстиції ОСОБА_2 від займаної посади. ОСОБА_2 буде призначений на посаду старшого помічника Дніпропетровського прокурора по нагляду за додержанням законів на підприємствах оборонної промисловості.
Отже, ОСОБА_2 обіймав посаду прокурора Жовтоводської прокуратури по нагляду за додержанням законів на підприємствах оборонної промисловості по 14.10.1993 року.
В подальшому, з 15.10.1993 року Жовтоводського прокурора по нагляду за додержанням законів на підприємствах оборонної промисловості старшого радника юстиції ОСОБА_2 звільнено від займаної посади і призначено на посаду старшого помічника Дніпропетровського прокурора по нагляду за додержанням законів на підприємствах оборонної промисловості, відповідно до наказу прокурора Дніпропетровської області №694 від 14.10.1993 року.
29.12.1994 року ОСОБА_2 призначено по переведенню на посаду в.о. старшого помічника Київського міжобласного спецпрокурора, звільнивши його від обов`язків старшого помічника Дніпропетровського спецпрокурора, згідно із наказом Київського міжобласного прокурора №137к від 29.12.1994 року.
31.01.1995 року ОСОБА_2 призначено по переведенню на посаду старшого помічника Дніпропетровського спецпрокурора, звільнивши його від обов`язків старшого помічника Київського міжобласного спецпрокурора, згідно із наказом Київського міжобласного прокурора №21 к від 31.01.1995 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
Обставини роботи чоловіка позивача ОСОБА_2 у органах прокуратури підтверджуються довідкою Київської міської прокуратури №07-189ВИХ-23 від 16.11.2023 року.
Отже, померлий чоловік позивача ОСОБА_2 , з 03.07.1971 по день своєї смерті - 28.05.1996 року працював в органах прокуратури, має стаж роботи в органах прокуратури більше 20 років і відповідно, на день смерті - 28.05.1996 року, набув право на пенсію працівника прокуратури у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року.
Як зазначила позивач у поданій до суду позовній заяві, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції на час виникнення правовідносин) працівники прокуратури, яким присвоєно класні чини, із стажем роботи в органах прокуратури 20 років і більше мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Однак, при призначені позивачу, ОСОБА_1 , пенсії по втраті годувальника органами ПФУ не застосовано Закон України «Про прокуратуру» і призначено пенсію у мінімальному розмірі.
У зв`язку з вказаним, 16.11.2023 року позивач звернулась з заявою до Головного управління ПФУ України у Дніпропетровській області про здійснення мені перерахунку пенсії по втраті годувальника, застосувавши норми Закону України «Про прокуратуру» та призначити їй пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та перерахувати раніше призначену пенсію з часу призначення. Також до заяви було додано довідки Київської міської прокуратури та Дніпропетровської обласної прокуратури, якими підтверджено наявність трудового стажу у ОСОБА_2 та розмір його заробітної плати для обчислення пенсії.
Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 і на момент його смерті позивач перебувала на його повному утриманні.
За життя померлий чоловік позивача ОСОБА_2 з 03.07.1971 по день своєї смерті працював в органах прокуратури, має стаж роботи в органах прокуратури більше 20 років і відповідно, на день смерті - 28.05.1996, набув право на пенсію працівника прокуратури у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як це визначено його преамбулою.
Крім того, слід враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України та складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також: інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
За приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 цього ж Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Щодо форми звернення позивача суд керується наступним.
Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне, пенсійне страхування» визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (п. 1.9).
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п. 4.3 Порядку №22-1).
Слід звернути увагу на те, що позивачем додано усі необхідні довідки якими підтверджено наявність трудового стажу у ОСОБА_2 та розмір його заробітної плати для обчислення пенсії, у самій заяві зазначено, що заява є саме заявою про перерахунок пенсії, у зв`язку з втратою годувальника, на підставі ЗУ «Про прокуратуру», та спеціалістом вивчено мою пенсійну справу, де позивача перебуває на обліку та вже отримую пенсію по втраті годувальника, однак, не за нормами спеціального закону, хоча має законне право.
Однак, з врахуванням цих обставин, відповідач ні у листах, ні у рішенні про відмову у призначенні пенсію не вказав, яких документів позивачем не надано та не розглянув заяву про перерахунок пенсії по суті, а лише зазначив, що позивач вже отримує пенсію по втраті годувальник і її розмір становить 3000,00 грн.
Отже, можна стверджувати, що дії відповідача про розгляд заяви від 16.11.2023 року про перерахунок пенсії, в порядку Закону України «Про звернення громадян» та не вирішення її по суті, є неправомірними.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №748/696/17.
Згідно з преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Розділ V Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ст. ст. 36-39) присвячений пенсії у зв`язку з втратою годувальника в солідарній системі. Так, як установлено абз. 1 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягай пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 1 8 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо- кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; чоловік (дружина), а в разі їх відсутності один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
Згідно з абз. 1 ч, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до членів сім`ї, які вважаються такими,, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Відповідно ж до абз. 2 ч. З ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції на час виникнення правовідносин) працівники прокуратури, яким присвоєно класні чини, із стажем роботи в органах прокуратури 20 років і більше мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років.
Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі Закон №1697-VІІ) є спеціальним та визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Цей Закон визначає лише умови пенсійного забезпечення прокурорів, в тому числі і право на пенсію у разі втрати годувальника та не регулює порядок призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, а також інші умови пенсійного забезпечення.
Частиною 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї. 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Таким чином, за сукупності встановлених обставин справи, позивач ОСОБА_1 , має право на перехід, за своїм бажанням і в порядку, що визначений законом, на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, як дружина померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, для якої його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування.
Крім того, 13.12.2019 Другим Сенатом Конституційного Суду України прийнято Рішення №7-р(ІІ)/2019 (далі Рішення №7-р) у справі за конституційними скаргами щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697 (далі Закон №1697), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України положення частини двадцятої статті 86 Закону №1697, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
У своєму Рішенні №7-р Конституційний Суд України визначив порядок виконання цього Рішення до врегулювання Верховною Радою України вказаного питання на законодавчому рівні, вказавши, що частина двадцята статті 86 Закону №1697 не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, натомість застосуванню підлягає частина двадцята статті 86 Закону №1697 в первинній редакції.
Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів держаного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Установлено такий порядок виконання цього рішення: ч. 20 ст. 86 Закону №1697 не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення; ч. 20 ст. 86 закону №1697 підлягає застосуванню в первинній редакції:

« 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 року (справа №674/840/17 адміністративне провадження №К/9901/42929/18) зазначив, що «для осіб, яким уже призначена пенсія, та потім набули право на інший вид пенсії, Законом №1058-ІV передбачена можливість подання заяви про переведення на інший її вид відмінний від пенсії призначений вперше.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону,

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 1.5 постанови правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1) заява про переведення з одного виду пенсії на інший подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Абзацом 5 пункту 1.7 Порядку №22-1 днем переведенням з одного виду пенсії на інший вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно з пунктом 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Таким чином, позивач має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника та подала відповідну заяву, а отже відповідачем неправомірно не проведено перерахунок пенсії, у зв`язку з втратою годувальника на підставі ЗУ «Про прокуратуру».

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлена у постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №660/756/17, від 7 серпня 2018 року у справі №346/35/17, від 5 вересня 2018 року у справі №178/528/17(2-а/178/11/17), від 10 жовтня 2018 року у справі №127/12898/17 та від 27 листопада 2018 року у справі №725/1621/16-а.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, відповідачу необхідно здійснити перерахунок пенсії позивача, у відповідності до норм Закону України «Про прокуратуру» з дати подачі заяви, тобто з 16.11.2023 року.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 2422,40 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 2422,40 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.12.2023 року №62861-50545/X-01/8-0400/23;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) призначити з 16.11.2023 року та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України Про прокуратуру у розмірі 60% від середньомісячного (чинного) заробітку годувальника та згідно з довідками Київської міської прокуратури від 15.11.2023 року №21/166 та Дніпропетровської обласної прокуратури від 15.11.2023 року №21-9вих-23.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник