Справа № 160/5575/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 рокуСправа №160/5575/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення №74 від 11.01.2024р., визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2024р. через систему "Електронний суд" ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 №74 від 11 січня 2024 року, яким відмовлено у призначенні позивачеві пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з недосягненням пенсійного віку;

2) визнати протиправними дії відповідача-1, оформленні листом №0400-010304-8/24979 від 06.02.2024, щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення періоду роботи з 16.05.2011 по 30.09.2023 в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР згідно довідки № 493 від 10.10.2023;

3) зобов`язати відповідача-1:

- зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення період роботи позивача з 16.05.2011 по 30.09.2023 в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР згідно довідки № 493 від 10.10.2023;

- з 04 січня 2024 року призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, на підставі заяви про призначення пенсії № 19 від 04.01.2024.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.01.2024р. через портал електронних послуг Пенсійного фонду України вона звернулася до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.б) ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №74 від 11.01.2024р. позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки заявниця не досягла пенсійного віку 55 років. Окрім того, на адвокатський запит від 30.01.2024р., листом №0400-010304-8/24979 від 06.02.2024р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило представника позивача про те, що для зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону №1788, періоду роботи з 16.05.2011 по 30.09.2023 підстави відсутні. Позивач вважає такі рішення та дії відповідачів протиправними та такими, що порушують її право на пенсійне забезпечення, оскільки вона має достатньо стажу та необхідний вік для призначення пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020; позивач, працюючи молодшою медичною сестрою прибиральницею відділення легеневого туберкульозу для дітей та молодшою медичною сестрою з догляду за хворими відділення легеневого туберкульозу для дітей (з 16 травня 2011 року по 31 грудня 2016 року), молодшою медичною сестрою палатною відділення легеневого туберкульозу для дорослих № 7 (з 01 січня 2017 року по 31 травня 2020 року), молодшою сестрою медичною палатною відділення легеневого туберкульозу для дорослих № 3 (з 01 червня 2020 року по 03.10.2023), у КП "Криворізький протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради, проводила лікування та обслуговування і безпосередньо контактувала зі збудником туберкульозу, тому вона має право на пільговий стаж та зарахування для обчислення пенсії періоду роботи з 16.05.2011 по 03.10.2023 до стажу роботи у подвійному розмірі. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на рішення Європейського Суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р. та постанови Верховного Суду. У відповіді на відзив від 27.03.2024р. позивач посилається на ті ж самі обставини, що і у позові (а.с.29-35 том 2).

Ухвалою суду від 11.03.2024р. було відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідачів-1, 2, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.142 том 1).

23.03.2024р. через систему «Електронний суд», на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача-1 (Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що на момент звернення позивачці виповнилось 52 роки, страховий стаж складає 33 роки 00 місяців 13 днів, з них стаж за Списком № 2 24 роки 01 місяць 22 дні, тому рішенням про відмову в призначенні пенсії від 11.01.2024 за № 74 орган Пенсійного фонду повідомив позивача про відсутність права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 станом на дату звернення, оскільки заявниця не досягла пенсійного віку 55 років; пенсійний вік визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058 (Список №2) становить 55 років, тоді як вік позивача на дату звернення (23.02.2024) складає 51 рік, тому в призначенні пільгової пенсії за віком згідно п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відмовлено, оскільки станом на 23.02.2024 позивач не досяг пенсійного віку 55 років; Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як спеціальний закон, є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 з моменту набрання законної сили Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій з 11.10.2017 року, а тому рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 впливає на осіб у яких право на призначення пенсії на пільгових умовах, виникло до 11.10.2017 року; станом на 11.10.2017 року позивач не досягла пенсійного віку, встановленого абз. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (50 років); з 1 січня 2004 року приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині обчислення стажу для розрахунку розміру пенсії та п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-VI встановлено, що положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовується лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років, оскільки позивач не отримує пенсію за вислугу років як працівник сфери охорони здоров`я (позивач просить призначити пільгову пенсію за віком робота за Списком №2), а отже, позивач помилково наполягає на застосуванні положень ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення при здійсненні розрахунку стажу та обчисленні періоду роботи за Списком №2 після 01.01.2004 в подвійному розмірі, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у його постановах від 11.10.2019 у справі №329/553/17 та від 24.01.2019 у справі № 265/4648/14-а. Також, відповідач-1 посилається на свої дискреційні повноваження у спірних правовідносинах (а.с.154-160 том 1).

10.04.2024р. через систему «Електронний суд», на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача-2 (Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області) на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що за наслідком розгляду наявних матеріалів справи та індивідуальних відомостей про застраховану особу, було встановлено, що на час звернення позивачці виповнилось 52 роки, страховий стаж складав 33 роки 00 місяців 13 днів, з них стаж за Списком № 2 24 роки 01 місяць 22 дні, тому, оскільки станом на дату звернення позивачка не досягла пенсійного віку 55 років, управлінням було прийнято рішення про відсутність права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2; Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як спеціальний закон, є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2, а станом на 11.10.2017 року позивачка не мала права на призначення пенсії відповідно до положень ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788; з 1 січня 2004 року приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині обчислення стажу для розрахунку розміру пенсії та п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-VI встановлено, що положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовується лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років, оскільки позивач не отримує пенсію за вислугу років як працівник сфери охорони здоров`я (позивач просить призначити пільгову пенсію за віком робота за Списком №2), а отже, позивач помилково наполягає на застосуванні положень ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення при здійсненні розрахунку стажу та обчисленні періоду роботи за Списком №2 після 01.01.2004 в подвійному розмірі, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у його постановах від 11.10.2019 у справі №329/553/17 та від 24.01.2019 у справі № 265/4648/14-а. Також, відповідач-2 посилається на свої дискреційні повноваження у спірних правовідносинах (а.с.39-45 том 2).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 10.05.2024р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

04.01.2024р. ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, до яких були додані, зокрема, трудова книжка та довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, що підтверджується копіями відповідних заяв, наявними у справі (а.с.97,100-101,105-112, 170,191-198 том 1).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №74 від 11.01.2024р. позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки заявниця не досягла пенсійного віку 55 років, що підтверджується змістом його копії (а.с.104,173 том 1).

Окрім того, на адвокатський запит від 30.01.2024р., листом №0400-010304-8/24979 від 06.02.2024р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило представника позивача про те, що для зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону №1788, періоду роботи з 16.05.2011 по 30.09.2023 підстави відсутні, що підтверджується змістом копії відповідного листа, наявної у справі (а.с.117-118 том 1).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням відповідача-2 №74 від 11 січня 2024 року, яким відмовлено у призначенні позивачеві пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, з діями відповідача-1, оформленими листом №0400-010304-8/24979 від 06.02.2024, щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення періоду роботи з 16.05.2011 по 30.09.2023 в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР згідно довідки № 493 від 10.10.2023, у зв`язку з чим позивач просить захистити її порушені права шляхом визнання таких рішення та дій протиправним, скасування рішення та зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення період роботи позивача з 16.05.2011 по 30.09.2023 в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР згідно довідки №493 від 10.10.2023; з 04 січня 2024 року призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, на підставі заяви про призначення пенсії № 19 від 04.01.2024.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який був прийнятий на зміну положення Закону України Про пенсійне забезпечення.

Отже, оскільки і Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, і Закон України Про пенсійне забезпечення регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, суд наголошує на існуванні і виключень з даного загального правила.

Згідно з п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (у редакції від 02.03.2015 р. № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менш 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII раніше передбачений пункт б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали після 31 грудня 1970 року набували право на пенсію по досягненню 55 років.

Закон України від 02.03.2015 №213-VIII набув чинності з 01.04.2015р.

Згідно з п. 2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів в - е та ж статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування був доповнений, зокрема, ст. 114, згідно з частини 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Разом з цим, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII у новій редакції був викладений п. 2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

В силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017р.

Таким чином, з 01.10.2017р. правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам….

Відтак, з 23.01.2020р. в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 50 років за пунктом б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та 55 років за п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі Серков проти України (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

Так у цих рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі якості закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Аналізуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме: така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України.

Таке застосування судом вказаних вище норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Відтак, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на момент звернення ОСОБА_1 до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 - 04.01.2024, позивачці виповнилось 52 роки 08 місяців 20 днів, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с.22-23,245-246 том 1).

При цьому, згідно копії оскаржуваного рішення пенсійного органу №74 від 11 січня 2024 року вбачається, що станом на 04.01.2024р. (звернення за призначенням пенсії) страховий стаж позивача складає 33 роки 13 днів, в тому числі пільговий стаж роботи за Списком №2 з урахуванням кратності відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить 24 роки 1 місяць 22 дні (а.с.104,173 том 1).

Тобто, на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 позивач досягла необхідного віку (50 років) та у неї наявний необхідний стаж для призначення такої пенсії (33 роки, тобто більше 20 років).

За викладеного, суд приходить до висновку про протиправність рішення відповідача-2 №74 від 11 січня 2024 року, яким відмовлено у призначенні позивачеві пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

Зазначеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.11.2021р. у зразковій справі №360/3611/20 (Пз/9901/32/20), що набрала законної сили 03.11.2021р.

Дана адміністративна справа відповідає ознакам типової справи, що визначені у рішенні Верховного Суду та Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №360/3611/20 (Пз/9901/32/20).

Відповідно до ч.3 ст.291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Окрім того, як встановлено судом з матеріалів справи ОСОБА_1 у період з 16.05.2011 по 30.09.2023 працювала у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР на посадах молодшої медичної сестри прибиральниці відділення легеневого туберкульозу для дітей, молодшої медичної сестри з догляду за хворими відділення легеневого туберкульозу для дітей, молодшої медичної сестри палатної відділення легеневого туберкульозу для дорослих №7, молодшої сестри медичної палатної відділення легеневого туберкульозу для дорослих № 3, що підтверджується копіями трудової книжки позивача та довідок КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР №493, №494 від 10.10.2023р., наявними у справі (а.с.42-64,181-185 том 1; а.с.11-28 том 2).

Наведений період роботи позивача не було зараховано до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788, оскільки з 1 січня 2004 року приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині обчислення стажу для розрахунку розміру пенсії та п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-VI встановлено, що положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовується лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років, оскільки позивач не отримує пенсію за вислугу років як працівник сфери охорони здоров`я (позивач просить призначити пільгову пенсію за віком робота за Списком №2), а отже, позивач помилково наполягає на застосуванні положень ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення при здійсненні розрахунку стажу та обчисленні періоду роботи за Списком №2 після 01.01.2004 в подвійному розмірі, що підтверджується копією листа відповідача-1 №0400-010304-8/24979 від 06.02.2024р. та змістом відзивів відповідачів (а.с.117-118, 154-160 том 1; а.с.39-45 том 2).

Разом з тим, з 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Так, відповідачами не заперечується факт того, що у спірний період позивачка працювала у інфекційних закладах охорони здоров`я.

За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22 та від 20 квітня 2022 року у справі №214/3705/17, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За викладеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про наявність порушення прав позивачки з боку відповідачів щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 16.05.2011 по 30.09.2023 в інфекційних закладах у подвійному розмірі.

При цьому, судом відхиляються посилання відповідачів на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.10.2019 у справі №329/553/17 та від 24.01.2019 у справі №265/4648/14-а з огляду на те, що в даному випадку підлягає врахуванню до спірних правовідносин саме постанови Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22 та від 20 квітня 2022 року у справі №214/3705/17, які прийняті у часі пізніше (що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17).

У відповідності до ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачами не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття рішення пенсійного органу №74 від 11 січня 2024 року, яким відмовлено у призначенні позивачеві пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та правомірність дій відповідача-1, оформленні листом №0400-010304-8/24979 від 06.02.2024, щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення періоду роботи з 16.05.2011 по 30.09.2023 в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР згідно довідки № 493 від 10.10.2023, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р., постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 (Пз/9901/32/20) та у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22 та від 20 квітня 2022 року у справі №214/3705/17.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем-2 №74 від 11 січня 2024 року, яким відмовлено у призначенні позивачеві пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та правомірність дій відповідача-1, оформленні листом №0400-010304-8/24979 від 06.02.2024, щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення періоду роботи з 16.05.2011 по 30.09.2023 в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР згідно довідки № 493 від 10.10.2023, суд приходить до висновку, що відповідачі, відмовляючи позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та у зарахуванні спірного періоду роботи в подвійному розмірі, діяли не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що своїми вищенаведеними рішенням та діями відповідачі-1, 2 порушили права позивача на пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2 №74 від 11 січня 2024 року, яким відмовлено у призначенні позивачеві пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та визнання протиправними дій відповідача-1, оформлених листом №0400-010304-8/24979 від 06.02.2024, щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення періоду роботи з 16.05.2011 по 30.09.2023 в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР згідно довідки № 493 від 10.10.2023, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Також і підлягають задоволенню похідні позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення період роботи позивача з 16.05.2011 по 30.09.2023 в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР згідно довідки № 493 від 10.10.2023; призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, на підставі заяви про призначення пенсії № 19 від 04.01.2024, починаючи з 04.01.2024р., враховуючи те, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні такого стажу в пільговому обчисленні та протиправність рішення пенсійного органу щодо відмови у призначенні позивачеві такої пенсії, а також і з урахуванням того, що судом встановлено, що на момент звернення до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 позивач досягла необхідного віку (50 рік) та у неї наявний необхідний стаж для призначення такої пенсії загальний (загальний страховий стаж позивача складає 33 роки 13 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком № 2 становить 24 роки 1 місяць 22 дні) та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення період роботи позивача з 16.05.2011 по 30.09.2023 в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР згідно довідки № 493 від 10.10.2023; призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, на підставі заяви про призначення пенсії № 19 від 04.01.2024, починаючи з 04.01.2024р., є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

При цьому, зобов`язуючи саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, суд виходить з наступного.

Так, п.4.10 Постанови правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005р. (зі змінами) встановлено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Тобто, за приписами п.4.10 Постанови правління ПФУ №22-1 визначено, що електронна пенсійна справа повертається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання особи, яка звернулась за призначенням пенсії, з метою подальшого взяття такої особи на пенсійний облік та виплати їй пенсії.

З аналізу наведеної норми та застосувавши аналогію закону, вбачається, що електронна відмовна пенсійна справа позивача, після розгляду відповідачем-2 заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання позивача, тобто, у даному випадку, до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За викладеного, суд приходить до висновку, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (в розпорядженні якого перебуває як паперова так і електронна пенсійна справа позивача) має як обов`язок, так і фізичну можливість виконати зобов`язальну частину судового рішення, прийнятого за результатами розгляду цієї справи.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню солідарно за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанцій №4594-9815-4952-6513 від 26.02.2024р. та №7310-6476-8118-6861 від 05.03.2024р. у загальному розмірі 1937,92 грн. (а.с.21,134,140а,141 том 1).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення №74 від 11.01.2024р., визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №74 від 11 січня 2024 року, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлені листом №0400-010304-8/24979 від 06.02.2024, щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення періоду роботи ОСОБА_1 з 16.05.2011 по 30.09.2023 в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР згідно довідки № 493 від 10.10.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення період роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з 16.05.2011 по 30.09.2023 в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР згідно довідки № 493 від 10.10.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, на підставі заяви про призначення пенсії № 19 від 04.01.2024, починаючи з 04.01.2024р.

Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1937 грн. 92 коп. (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім грн. 92 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва