Справа № 120/2436/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 травня 2024 р. Справа № 120/2436/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці у письмовому провадженні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

28.02.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Позовні вимоги обґрунтовуються протиправною бездіяльністю відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії за період з 01.08.2020 по день фактичної виплати (20.07.2023) на підставі норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Ухвалою суду від 04.03.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст.ст. 160-161 КАС України. Суд встановив, що до позовної заяви позивач не додав доказів надходження на його картковий рахунок коштів від відповідача, як частина виплаченої індексації пенсії на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі № 120/1536/20-а. Відтак позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.

12.03.2024 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано виписку з карткового рахунку з відомостями про часткову виплату відповідачем вищезазначеної індексації в сумі 19963,54 грн.

Ухвалою суду від 14.03.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

21.03.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Серед іншого відповідач вказує на те, що Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі № 120/1536/20-а та нараховано доплату, яку було виплачено в порядку черговості після виділення коштів з Державного бюджету. Отже, як вважає відповідач, підстави для нарахування та виплати позивачу компенсації відсутні.

Ухвалою суду від 09.04.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на стадії судового розгляду. Суд встановив, що у даній адміністративній справі спірні правовідносини виникли з 01.08.2023, тобто з першого дня наступного місяця після отримання позивачем заборгованості з виплати пенсії на виконання рішення суду від 26.05.2020 у справі № 120/1536/20-а. Втім, з позовною заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів позивач звернувся до суду лише 28.02.2024, тобто з пропущенням шестимісячного строку звернення до суду, який завершився 01.02.2024. Відтак позивачу надано 10-денний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, виявлених під час розгляду справи по суті, шляхом подання до суду заяви обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

30.04.2024 до суду надійшло клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду. Клопотання обґрунтовується тим, що через збройну агресію російської федерації проти України та погіршення здоров`я позивач тривалий час знаходився на території іншої держави, що підтверджується відміткою у закордонному паспорті. Разом з тим, повернувшись в Україну, позивач відразу звернувся до відповідача з заявою, в якій просив виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, але отримав відмову.

Вирішуючи заявлене клопотання та надаючи оцінку питанню щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо відліку строку звернення до адміністративного суду, то суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. Відтак при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Позивач звернувшись до суду з цим позовом оспорює протиправну бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії за період з 01.08.2020 до 20.07.2023.

Водночас факт виплати позивачу пенсії, з яким пов`язується виникнення права на отримання компенсації, мав місце 20.07.2023, що підтверджується випискою з карткового рахунку про часткову виплату індексації в сумі 19963,54 грн на виконання рішення суду від 26.05.2020 у справі № 120/1536/20-а.

Як пояснює позивач, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та через погрішення стану здоров`я, він тривалий час знаходився на території іншої держави та повернувся в Україну у січні 2024 року, що об`єктивно перешкодило своєчасному зверненню до відповідача із заявою про виплату компенсації та до суду після отримання відмови, оформленої листом від 01.02.2024.

Водночас свої доводи в цій частині підтверджує належними й допустими доказами, зокрема відмітками у паспорті громадянина України для виїзду за кордон.

Суд враховує, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 121 КАС України суд поновлює процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними. Водночас поважність причин повинен доводити скаржник (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/2321/16).

Причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Відтак поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Водночас не звернення до суду з позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 640/12324/19.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 відступив від висновків викладених у постановах: від 29.10.2020 по справі № 816/197/18, від 20.10.2020 по справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 по справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, у першу чергу, з боку держави, а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою, і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення в першу чергу з боку держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд звертає увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких полягає в тому, щоб не допустити судовий процес у безладний рух.

Проте не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

В рішеннях від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Есколано Каваніллес проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, з метою забезпечення права на справедливий суд та керуючись принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, беручи до уваги, що надані позивачем докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду та зважаючи на те, що такий строк є незначним, суд доходить висновку про можливість поновлення позивачу строку звернення до суду у цій справі.

Відповідно до ч. 14 ст. 171 КАС України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Таким чином, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи зі стадії на якій було залишено позовну заяву без руху після відкриття провадження у справі.

Дата винесення ухвали у цій справі обумовлена перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) у відпустці в період з 02.05.2024 до 10.05.2024.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 121, 122, 171, 240, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду задовольнити та поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду у цій справі.

Продовжити розгляд адміністративній справі № 120/2436/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в письмовому провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Сало Павло Ігорович