Справа № 334/11664/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2024 року м. Дніпросправа № 334/11664/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Мазур Олени Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 березня 2024 року в адміністративній справі №334/11664/23 (суддя першої інстанції - Бредіхін Ю.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області; Дніпровського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 23.12.2023 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області; Дніпровського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, в якому просила скасувати постанову від 15.12.2023 року серії ПН МЗП №002705 про накладення адміністративного стягнення, згідно якої її притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що не мала наміру порушувати вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку, зверталася за консультаціями до органів ДМС з приводу обміну посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням нею 45- річного віку, однак, їй було роз`яснено про зупинення строків надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строків видачі дозвільними органами відповідних документів на час воєнного стану в Україні.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 березня 2024 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, з підстав, зазначених в позові. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи та доводам позивача, оскільки недотримання позивачем міграційного законодавства відбулося з об`єктивних причин, які не залежали від волі позивача. Також апелянт вказує, що оскаржувана постанова винесена на підставі неналежного доказу, а саме - протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, який складено з порушенням вимог КУпАП.

Відповідач - Управління ДМС України в Запорізькій області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Дніпровський відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статтей 286, 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою рф, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданим г/к росії, ОСОБА_2 від 25.08.2017 року, дата закінчення строку дії паспорту 25.08.2022 року.

15.12.2023 року відносно ОСОБА_1 Дніпровським відділом у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗН 002656 щодо порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживання за недійсними документами, оскільки остання своєчасно не обміняла посвідку на постійне проживання по досягненню 45-річного віку. З 26.08.2022 року проживає на території України за паспортом для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданим 25.08.2017 року, термін дії якого закінчився 25.08.2022 року (а.с.51-52).

15.12.2023 року на підставі зазначеного вище протоколу Дніпровським відділом у місті Запоріжжі Управління ДМС України в Запорізькій області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЗП №002705 про порушення п.7, п.18 Порядку, затвердженого постановою КМУ №321 від 25.04.2018 року, ч.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (а.с.55-56).

Згідно вказаної постанови громадянка рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживає на території України за недійсними документами, своєчасно не обміняла посвідку на постійне проживання по досягненню 45-річного віку. З 26.08.2022 року проживає на території України за паспортом для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданим 25.08.2017 року, термін дії якого закінчився 25.08.2022 року. Місце скоєння правопорушення: м.Запоріжжя.

Вказаною постановою відповідно до частини 2 статті 203 КУпАП до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Не погодившись із постановою про накладення штрафу, позивач оскаржила таку постанову до суду.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, зазначив про відсутність порушень з боку відповідачів під час прийняття спірної постанови. Суд дійшов до висновку, що позивачем не було вчинено жодних юридично значимих дій щодо легалізації свого перебування на території України.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.

Згідно із ст.2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України. а також міжнародними договорами України.

Постановою уряду №23 від 30 січня 2015 року «Про зупинення дії окремих положень Угоди між Урядом України і Урядом рф про безвізові поїздки громадян України і рф», режим в`їзду громадян рф в Україні виключно за закордонними паспортами, який почав діяти з 1 березня 2015 року. Відповідно до ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом рф про безвізові поїздки громадян України і рф (далі - Угода), вчиненої 16 січня 1997 р. у м. москві, зупинити з 1 березня 2015 року дію пунктів 1 і 5 переліку документів громадян рф для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України, визначеного додатком 1 до Угоди, у частині можливості громадян рф в`їжджати, прямувати транзитом, перебувати і пересуватися територію України на підставі паспорта громадянина рф або свідоцтва про народження (для дітей віком до 14 років) із зазначенням належності до громадянства рф.

Згідно із ст.23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 15.12.2023 року відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЗП №002705 у справі про адміністративне правопорушення про порушення ОСОБА_1 п.7, п.18 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018 року, ч.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.203 КУпАП (а.с.14, 55).

Згідно вказаної, постанови, громадянка рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживає на території України за недійсними документами, своєчасно не обміняла посвідку на постійне проживання по досягненню 45-річного віку.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 15.12.2023 року, згідно якого позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживання за недійсними документами, оскільки своєчасно не обміняла посвідку на постійне проживання по досягненню 45-річного віку. З 26.08.2022 року позивач проживає на території України за паспортом для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданим 25.08.2017 року, термін дії якого закінчився 25.08.2022 року (а.с.13).

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові, особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення): місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення: нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення: прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно п. 2.5. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС України №825 від 28.08.2013 року, особі, стосовно якої складається протокол про правопорушення, пропонується надати по суті вчиненого правопорушення письмове пояснення, яке заноситься до протоколу про правопорушення і підписується зазначеною особою. Пояснення може додаватися до протоколу про правопорушення окремо, про що робиться запис у протоколі про правопорушення.

Вказаний протокол складено в присутності позивача, роз`яснено її права, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у відповідних розділах протоколу. Також у протоколі наявна згода позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення без її участі (а.с.13 зв.).

Скаржником як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі зазначається про те, що оскаржувана постанова прийнята на підставі неналежного доказу - протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки у вказаному протоколі відсутнє посилання на конкретну норму законодавства, яка передбачає обов`язки іноземців щодо строку та порядку оформлення документів для проживання в Україні.

Колегія суддів вказані доводи до уваги не приймає з огляду на таке.

Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд зазначає, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено 15.12.2023 року, в присутності позивача та у відповідності до вимог, передбачених КУпАП. Буд-яких зауважень щодо не зрозумілості обставин, за яких складався вказаний протокол, зауважень або заперечень, позивачем в протоколі не зазначено.

Водночас, колегія суддів вказує, що даний протокол не є предметом оскарження у цій справі, а тому питання щодо його правомірності та законності апеляційним судом не досліджується.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на відсутність будь-яких пояснень з боку позивача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки такі пояснення викладені позивачем на окремому аркуші, який долучений до протоколу та надавався відповідачем разом з відзивом на позовну заяву (а.с.53).

Однак, із вказаних пояснень апеляційний судом не встановлено конкретних, поважних причин, що зумовили неможливість дотримання позивачем міграційного законодавства у передбачені законом строки.

Крім того, згідно тексту позову, ОСОБА_1 з 2010 року має посвідку на постійне проживання в Україні, тобто має статус іноземця в Україні та повинна сама поважати, розуміти та цікавитись законодавством України, в тому числі, стосовно обов`язків іноземців щодо строку та порядку оформлення документів для проживання в Україні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності порушень зі сторони відповідачів при процедурі притягнення позивача до адміністративної відповідальності та прийнятті спірної постанови, а тому підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відтак, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Мазур Олени Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 березня 2024 року в адміністративній справі №334/11664/23 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 березня 2024 року в адміністративній справі №334/11664/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко