Справа № 280/2531/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

13 травня 2024 року Справа № 280/2531/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України що виражена у не нарахуванні та не виплаті старшому сержанту ОСОБА_1 додаткової винагороди із розрахунку 100000,00 грн. щомісячно, встановленою Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 20 грудня 2023 року по 22 січня 2024 року включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000,00 грн. щомісячно за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 20 грудня 2023 року по 22 січня 2024 року включно, у зв`язку з пораненням ( травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. Під час проходження військової служби позивач 17 грудня 2023 року отримав травму. У зв`язку з отриманням травми позивач проходив довготривале лікування та перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується первинною медичною карткою від 19 грудня 2023 року, виписками з медичної картки хворого № 16=547, а також випискою з історії хвороби № 1546-мобіліз ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області». У період з 20 грудня 2023 року по 22 січня 2024 року позивачу, всупереч постанови КМУ від 25 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, не здійснювалась виплата додаткової грошової винагороди відповідно до розрахунку із 100 000 грн. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 26 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін.

Також, вказаною ухвалою судді від відповідача витребувано належним чином засвідчені копії всіх матеріалів та документів, які стосується спірних правовідносин, зокрема бойові розпорядження командира військової частини, на підставі яких позивачем виконувались бойові завдання у спірний період.

Відповідач у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що військова частина не вчиняла протиправної бездіяльності в частині не нарахування та не виплати позивачу додаткової грошової винагороди, встановленої (передбаченої) Постановою № 168 за час його перебування на стаціонарному лікуванні в період з 20 грудня 2023 року по 22 січня 2024 року, у зв`язку із його травмуванням в період проходження служби при виконанні службових обов`язків в районі н. п. Старомайорське Волноваського району Донецької області. Вказує, що за результатами проведеного розслідування одержаної позивачем травми, комісія з розслідування нещасного випадку встановлено, що травма старшого сержанта ОСОБА_1 , діагностована лікарем травматологом КНП «Міська лікарня № 9» ЗОР, «Забій м`яких тканин тилу лівого зап`ястно-п`ясткового та п`ясткових суглобів» отримана під час пересування по пересічній місцевості при виконанні службових обов`язків. Крім того, під час проведення розслідування нещасного випадку, комісією враховані клінічні діагнози, діагностовані лікарями КНП «Міська лікарня № 9» ЗОР та ДУ «ТМО МВС по Запорізькій області», які спростовують первинну діагностику та характер травми, зазначений у первинній медичній картці (форма № 100). Отже, характер, обставини, висновки комісії з розслідування нещасного випадку (травмування), що стався з позивачем, остаточний клінічний діагноз травми, а також відсутність підтверджених, в тому числі документально та зі свідчень очевидців (свідків), неправомірних дій третіх (сторонніх) осіб, вогневого ураження силами та засобами противника свідчать про не бойовий характер травмування позивача. Вказане, виключає наявність підстав для виплати позивачу заявленої ним додатковї винагороди у спірний період. З огляду на викладене, вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

11 квітня 2024 року позивачем через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» до суду подано відповідь на відзив, у якій останній не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву та зазначає, що зі змісту положень Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 вбачається, що додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. виплачується військовослужбовцям за умови наявності двох передумов: пов`язаність поранення (контузії, травм, каліцтва) військовослужбовця із захистом Батьківщини; перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Оскільки у період з 20 грудня 2023 року по 22 січня 2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з травмою, отримання якої безпосередньо пов`язане із захистом Батьківщини, а відтак він має право на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 у розмірі 100 000,00 грн., однак відповідач протиправно не забезпечив реалізацію вказаного права у повному обсязі. Позовну заяву просить задовольнити в повному обсязі.

16 квітня 2024 року представником відповідача через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» до суду надано заперечення, в обґрунтування яких вказано, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на суб`єктивному та помилковому тлумаченні позивачем пункту 12 Постанови № 168. Крім того, позивач фактично визнає не бойовий характер свого травмування під час виконання ним своїх службових обов`язків та не надає у якості доказу постанову (висновок) відповідної військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії про причинно-наслідковий зв`язок травмування позивача із захистом Батьківщини, яка була б підставою про включення позивача до відповідного наказу про нарахування та виплату збільшеної додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за період його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Таким чином, підстав для нарахування та виплати позивачеві збільшеної додаткової грошової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні не має. В задоволенні позову просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі за контрактом Національній гвардії України.

Станом на дату звернення до суду із позовом в адміністративній справі № 280/2531/24 позивач займав посаду інструктора (з бойової підготовки) відділення інструкторів 3-го патрульного батальйону Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України у званні старшого сержанта, що підтверджується службовим посвідченням серія НОМЕР_4 від 02 червня 2023 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

У період з 11 грудня 2023 року по 19 грудня 2023 року включно позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Шевченкове Волноваського району Донецької області, що підтверджується відповідною довідкою від 21 лютого 2024 року №2677, копія якої міститься в матеріалах справи.

У період участі у зазначених заходах, 17 грудня 2023 року близько о 22 год 30 хв. в районі н.п. Старомайорське Волноваського району Донецької області у складі загальновійськового резерву від НОМЕР_5 окремої бригади охорони громадського порядку «Хортиця» (23 ОБрОГП, В/Ч НОМЕР_2 ) в оперативному підпорядкуванні командира 1 отбр під час виконання службових обов`язків (під час пересування у напрямку позиції ВОП «АЙФОН») позивач отримав травму - забій м`яких тканин тильної поверхні лівої кістки з обмеженням рухів.

Через отриману травму 19 грудня 2023 року позивача евакуйовано санітарним автомобілем підрозділу з місця виконання бойового завдання в районі с. Шевченкове Волноваського району Донецької області до стабілізаційного пункту н.п. Шевченко Покровського району Донецької області для надання медичної допомоги.

Зазначені відомості підтверджуються первинною медичною картою від 19 грудня 2023 року (форма 100 затверджена додатком 4 наказу Генерального штабу ЗСУ від 09 липня 2018 року № 258 "Про затвердження Керівництва з медичної евакуації в Збройних Силах України") та витягом з журналу бойових дій 3 патрульного батальйону 23 оброни Національної гвардії України, копії яких містяться в матеріалах справи.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 20 грудня 2023 року № 1921 призначено комісію для розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 17 грудня 2023 року в районі н. п. Старомайорське Волноваського району Донецької області.

Комісією відповідача, під час проведення розслідування травми, одержаної позивачем 17 грудня 2023 року встановлено, що 17 грудня 2023 року приблизно о 22:30, в районі н .п. Старомайорське Волноваського району Донецької області, у складі загальновійськового резерву від 23 оброгп в оперативному підпорядкуванні командира 1 отбр, під час висування в напрямку позиції ВОП «АЙФОН», пересуваючись по пересічній місцевості, послизнувся на слизької поверхні землі, впав та травмував ліву руку інструктор (з бойової підготовки) відділення інструкторів 3 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 старший сержант ОСОБА_1 . Військовослужбовця евакуйовано санітарним автомобілем підрозділу до стабілізаційного пункту н. п. Шевченко Донецької області.

За результатами проведеного розслідування, комісія з розслідування нещасного випадку дійшла висновку, що травма старшого сержанта ОСОБА_1 , діагностована лікарем травматологом КНП «Міська лікарня № 9» ЗОР, «Забій м`яких тканин тилу лівого зап`ястно-п`ясткового та п`ясткових суглобів» отримана під час пересування по пересічній місцевості при виконанні службових обов`язків. Вказані обставини підтверджуються актом про нещасний випадок (у тому числі поранення) № 90/23, копія якого міститься в матеріалах справи.

Згідно пунктів 6.1., 6.2. вищезазначеного акту відбулось падіння позивача під час пересування. У якості шкідливого фактору вказано пересічну місцевість.

Згідно пункту 7 акту причиною нещасного випадку слугувало невиконання інструкції з охорони праці (пожежної життєдіяльності).

Так, згідно Виписки з медичної карти хворого №15477 Травматолого-ортопедичного відділення КНП «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради, копія якої міститься в матеріалах справи, з 20 грудня 2023 року по 22 грудня 2023 року включно позивач проходив лікування КНП «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради.

Згідно випискою із історії хвороби №1546-мобіліз ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області», копія якої міститься в матеріалах справи, позивач у період з 22 грудня 2023 року по 22 січня 2024 року проходив лікування у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області».

На лікуванні у медичних закладах (КНП «Міська лікарня № 9 та ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області») знаходився у період з 20 грудня по 22 січня 2024 року.

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 07 січня 2024 року № 8 позивачу за період з 11 грудня 2023 року по 19 грудня 2023 року виплачено збільшену додаткову винагороду (доплату збільшену до 100 000, 00 грн. у розрахунку на місяць, пропорційно часу участі у бойових діях або заходах).

У період з 20 грудня 2023 року по 22 січня 2024 року виплата збільшеної додаткової грошової винагороди позивачу відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась.

На відповідне звернення позивача, листом від 27 березня 2024 року № 3/33/1-2187 відповідач повідомив про те, що оскільки, якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) військовослужбовця настали з інших підстав, не пов`язаних участю в бойових діях та виконанням свого військового обов`язку, то в такому випадку у військовослужбовця відсутнє право на отримання цих виплат

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 у розмірі до 100 000,00 грн за період з 20 грудня 2023 року по 22 січня 2024 року щомісячно за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України установлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на військовій службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Статтею 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, від 18 квітня 2022 року №259/2022, від 17 травня 2022 року №341/2022, від 12 серпня 2022 року №573/2022, від 07 листопада 2022 року №757/2022, від 06 лютого 2023 року №58/202, та рядом інших Указів президента України дію режиму воєнного стану продовжено, який триває і наразі.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), пунктами 1, 1-1 якої у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, з аналізу наведених у Постанові №168 вимог, в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин передбачалось, що військовослужбовець набуває права на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, виключно у випадках:

1) отриманням поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаних із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних);

2) перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Разом з тим, відповідно до наданих позивачем документів (Акту розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 17 грудня 2023 року від 23 грудня 2023 року, а також Акту про нещасний випадок (у тому числі поранення) № 90/23), у спірний період його було звільнено від виконання обов`язків через нещасний випадок, який стався під час виконання обов`язків військової служби. Тобто, отримана позивачем травма не пов`язана із захистом Батьківщини, що свідчить про відсутність підстав для виплати позивачу у спірний період додаткової винагороди у збільшеному розмірі з урахуванням Постанови КМУ № 168.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту звільнення позивача від виконання службових обов`язків у спірний період на підставі висновку ВЛК про ступінь важкості поранення (травми), що з урахуванням пунктів 1, 1-1 постанови КМУ № 168 в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, виключає можливість одержання додаткової винагороди у збільшеному розмірі.

На виконання частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина друга вказаної статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що незважаючи на встановлену вказаною нормою презумпцію винуватості суб`єкта владних повноважень, позивач не звільняється від свого процесуального обов`язку, встановленого частиною першою статті 77 Кодексу, довести належними та достатніми доказами ті обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

З огляду, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-243, 254-263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 13 травня 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов