Справа № 160/5957/24
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2024 рокуСправа №160/5957/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просив:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.02.2021 року по 18.01.2023 року включно;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.02.2021 року по 18.01.2023 року включно у сумі 162 598 гривень 17 копійок.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
13 березня 2023 року до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 , у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. На обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено, що спір про розмір індексації грошового забезпечення позивач не порушував протягом періоду військової служби з 01.01.2016 по 17.02.2021, а порушив його за мінуванням більше ніж 1року 5 місяців після свого звільнення зі служби, не дає підстав застосовувати у цій справі положення ст.ст.116, 117 КЗпПУ. Крім того, відповідач зазначив про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 117 КЗпПУ у редакції до внесення змін Законом № 2352-ІХ, із застосуванням принципів пропорційного зменшення і співмірності з майновими втратами працівника за період затримки, - виходячи з того, що спірні правовідносини виникли до ухвалення Закону № 2352-ІХ.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі позивач) з 13.06.2002 року по 17.02.2021 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу від 17.02.2021 року № 32 позивача звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту та виключено із списків особового складу частини, зняти з усіх видів забезпечення.
21.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, зокрема просив, визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування лютого 2014 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 року у справі №160/10789/22, яке набрало законної сили 12 жовтня 2023 року, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

08.02.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 року у справі № 160/10789/22 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року у сумі 83614,17 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 29).

Отже, позивача було виключено зі списків особового складу 17.02.2021 року, а остаточну виплату відповідачем здійснено 08.02.2024 року.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо несвоєчасної виплати позивачу належних йому коштів, у день звільнення зі служби, протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Стаття 117 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3248-IV від 20.12.2005; текст статті 117 в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум, таких як заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, індексація грошового забезпечення тощо, працівник має право на відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Приписами 117 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні.

Тобто, роботодавець повинен провести виплату працівнику всі належні йому суми при звільненні, не залежно від обставин, з яких такі суми не були виплачені останньому.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений з військової служби наказом № 32 від 17.02.2021 року, з 17 лютого 2021 року, проте остаточний розрахунок з позивачем проведено 08 лютого 2024 року.

Водночас суд враховує, що на дату виплати позивачу індексації грошового забезпечення (08.02.2024) та на дату звернення позивача до суду з цим позовом (21.07.2022) стаття 117 Кодексу законів про працю України діяла в новій редакції, викладеній згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, а відтак сама ця норма підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 160/15380/22, який суд враховує в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Отже, остаточний розрахунок з позивачем при звільненні було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених ст. 116 КЗпП України, а тому наявні правові підстави, визначені ст. 117 КЗпП України, для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Розрахунок належних до стягнення з відповідача на користь позивача сум середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців тобто за період з 18.02.2021 р по 17.08.2021 р. виглядає наступним чином.

Враховуючи те, що звільнення позивача відбулось у лютому 2021 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме: за грудень 2020 р та січень 2021 року.

Згідно з карткою особового рахунку військовослужбовця, середньоденна заробітна плата позивача складає 545,66 грн. (16865,60 грн. + 16965,48 грн.)/ 62 (грудень 2020 року та січень 2021 року) (а.с. 36).

Відповідачем вказаний розмір середньоденного заробітку позивача не заперечувався.

При цьому, судом з`ясовано, що шестимісячний період з часу затримки розрахунку при звільнені складає 181 календарний день з 18.02.2021 р по 17.08.2021 року.

Враховуючи це, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні, становить 98764,46 грн виходячи з розрахунку: 545,66 грн х 181 календарний день.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують, оскільки такий відповідає позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 160/15380/22 .

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.02.2021 року по 17.08.2021 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.02.2021 року по 17.08.2021 року включно у сумі 98764,46 (дев`яносто вісім тисяч сімсот шістдесят чотири гривні 46 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев