Справа № 520/26289/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 р. Справа № 520/26289/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 10.01.24 у справі №520/26289/23

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позовною заявою (за підписом її представника), в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення, а саме протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 13/в від 14.07.2023 у частині відмови у виплаті ОСОБА_1 , дружині померлого ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 ), одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у розмірі 13 139 250 грн. 00 коп., як різницю між 15 000 000 грн. та раніше виплаченою їй сумою одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , дружині померлого ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у розмірі 13 139 250 грн. 00 коп., як різницю між 15 000 000 грн. та раніше виплаченою їй сумою одноразової грошової допомоги.

- судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №13/в від 14.07.2023 у частині відмови у виплаті ОСОБА_1 , дружині померлого ОСОБА_2 , одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у розмірі 13 139 250 грн.. 00 коп., як різницю між 15 000 000 грн. та раніше виплаченою їй сумою одноразової грошової допомоги є протиправним та таким, що порушує її права позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу (за підписом її представника), в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 у справі №520/26289/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі та визнати протиправним та скасувати рішення, а саме протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №13/в від 14.07.2023 у частині відмови у виплаті ОСОБА_1 , дружині померлого ОСОБА_2 , одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у розмірі 13 139 250 грн. 00 коп., як різницю між 15 000 000 грн. та раніше виплаченою їй сумою одноразової грошової допомоги; зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , дружині померлого ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у розмірі 13 139 250 грн. 00 коп., як різницю між 15 000 000 грн. та раніше виплаченою їй сумою одноразової грошової допомоги. Просила судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

В обґрунтування вимог скарги посилалася на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; висновки викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, крім того, судом неправильно застосовано норми матеріального права. Вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 підлягає скасуванню та має бути ухвалене нове рішення, яким позов має бути задоволений. Зазначає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального права. Вказує, що ОСОБА_2 помер (загинув) під час несення служби та виконання завдання на бойовому посту 26.03.2022. Захворювання - «Гостра серцево-судинна недостатність. Інфаркт міокарда. Хронічна ішемічна хвороба серця», яке призвело до смерті 26.03.2022. Захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується Витягом з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії №131 від 17.04.2022. Право позивача на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 (в редакції від 24.03.2022) визначається на дату загибелі особи, тобто у день смерті ОСОБА_2 - 24.03.2022, і саме на тих умовах, які були передбачені даною постановою на той момент. Зазначає, що оскільки загибель ОСОБА_2 відбулася у період воєнного часу, останній перебував на бойовому чергуванні в районі ведення безпосередніх бойових дій та загибель настала у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане із захистом Батьківщини, позивач має право на одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168. За таких підстав, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи. Вважає, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи. Посилається на практику Європейського суду з прав людини, викладену в його певних рішеннях. Зазначає, що наявність двох постанов Кабінету Міністрів України, які встановлюють лише різні розміри одноразової грошової допомоги, порушує принцип верховенства права, а саме принцип правової визначеності. Вказує, що ОСОБА_1 не прохає скористатися обома видами права передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975. Вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не мав поранень (контузій, травм, каліцтв), помер природною смертю внаслідок захворювання, відповідно він не належить до категорії загиблих та померлих внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців, що давало б його дружині право на отримання допомоги у збільшеному розмірі, не відповідають обставинам справи, а ненадання неналежної оцінки рішенню військово-лікарської комісії є неповним засуванням судом обставин, що мають значення для справи. За таких підстав вважає, що рішення суду першої інстанції від 10.01.2024 підлягає скасуванню та має бути ухвалене нове рішення, яким позов має бути задоволений повністю.

Відповідач, Міністерство оборони України, скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, в якому, не погоджуючись з апеляційними вимогами представника позивача, вважаючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити повністю у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , залишивши скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_1 , не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

Представник позивача надав додаткові пояснення у справі, в яких посилаючись на те, що наведені відповідачем у даній справі у відзиві на апеляційну скаргу міркування є необґрунтованими та не спростовують доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зазначив, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а шляхом прийняття нового рішення позов має задоволено у повному обсязі.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України дана справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 08.08.2008, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області.

ОСОБА_2 проходив службу у Збройних Силах України з травня 1986 року по червень 1988 року та з травня 2018 року по 26 березня 2022 року, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 76 від 30.03.2022.

Під час несення служби та виконання завдання на бойовому посту, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Захворювання - "Гостра серцево-судинна недостатність. Інфаркт міокарда. Хронічна ішемічна хвороба серця", яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується Витягом з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії № 131 від 17.04.2022.

Згідно з пунктом з рішення засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.05.2022 року, протокол №75, позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть, в сумі 1 860 750,00 грн. відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 року №975.

Позивач, вважаючи, що розмір допомоги, на яку вона має право, повинен обраховуватися на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану, у зв`язку з чим звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 задля з`ясування причин не виплати коштів у розмірі 13 139 250 грн. 00 коп., як різницю між 15 000 000 грн. та раніше виплаченою їй сумою одноразової грошової допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 було повторно направлено документи комісії Міноборони з метою призначення одноразової допомоги на підставі Постанови №168.

Пунктом рішення засідання комісії Міноборони від 14.07.2023 року, Протокол № 13/в позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги на підставі Постанови № 168 з підстав того, що головний сержант ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання, яке не пов`язане з пораненням, (контузією, травмою, каліцтвом) отриманим у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, а також того, що позивач отримав допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975.

Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення відповідача, а саме протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №13/в від 14.07.2023 у частині відмови у виплаті ОСОБА_1 , дружині померлого ОСОБА_2 , одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у розмірі 13 139 250 грн. 00 коп., як різницю між 15 000 000 грн. та раніше виплаченою їй сумою одноразової грошової допомоги; звернулася до суду першої інстанції з позовною заявою.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не мав поранень (контузій, травм, каліцтв), помер природною смертю внаслідок захворювання, відповідно він не належить до категорії загиблих та померлих внаслідок поранення (контузій, травм, каліцтв) військовослужбовців, що давало б його дружині право на отримання допомоги у розмірі 15 000 000 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Так, питання виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців урегульоване нормами статті 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ (далі по тексту - Закон №2011-ХІІ).

Згідно ч.1 ст.3 Закону №2011-XII встановлено, що дія цього Закону поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей;

4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №2011-XII дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Приписами ст.4 Закону №2011-XII передбачено, що забезпечення виконання Закону №2011-XII, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Питання призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця регламентоване статтями 16, 16-4 Закону №2011-XII.

Відповідно до вимог ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 ст.16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; 4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; 5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; 6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві; 7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби; 8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби; 9) отримання військовозобов`язаним, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або резервістом поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», указами Президента України (ч.3 ст.16 Закону №2011-XII).

Відповідно до ч.1 ст.16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 частини 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (ч.2 ст.16-1 Закону №2011-XII).

Згідно з пп. «а» п.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ допомога призначається і виплачується у розмірі: 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Згідно ч.2, 3 ст.16-3 Закону №2011-XII у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Частиною 6 ст.16-3 Закону №2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно ч.ч.7-9 ст.16-3 Закону №2011-XII, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права (ч.8 ст.16-3 Закону №2011-XII).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст.16-3 Закону №2011-XII).

На виконання вказаної норми Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.12.2013р. №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975), який врегульовує питання пов`язані з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно з п. 4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала, зокрема, під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Аналогічно, як і в Законі №2011-ХІІ, абзацом 2 пункту 5 Порядку №975 у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, розмір допомоги встановлений на рівні 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 29.07.2022 № 2489-IX (далі - Закон №2489-IX) ст.16-2 Закону №2011-XII доповнено ч. 3 такого змісту: «Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України».

У п.1 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону №2489-IX зазначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім п.3 розділу I цього Закону, який набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та застосовується з 24.02.2022.

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, 28.02.2022р. на виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 (далі по тексту - Постанова №168).

Відповідно до змісту абз.1 п.2 Постанови №168 (у редакції від 24.03.2022 року) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва) (Пункт 2 доповнено новим абзацом шостим згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №400 від 01.04.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року)

Колегія суддів звертає увагу, що аналіз наведених вище норм Постанови №168 вказує на те, що виплата збільшеного до 15 000 000 грн. розміру одноразової допомоги згідно пункту 2 Постанови №168, передбачена для сімей військовослужбовців у таких випадках: 1) у разі загибелі військовослужбовця; 2) у разі, якщо військовослужбовець помер внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).

Так, на відміну від Закону №2011-ХІІ та Порядку №975, Постанова №168 містить звужений перелік підстав для виплати допомоги у збільшеному розмірі. Такий розмір допомоги передбачений лише на період дії воєнного стану та покликаний підвищити рівень соціального захисту сімей саме загиблих та померлих внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців.

Термін «загиблий» у військовій справі - військова втрата, що стосується категорії військовослужбовців, котрі брали участь у військових діях і загинули внаслідок дії противника, як безпосередньо під час бойових дій, так і в разі смерті від поранень (контузії, травми, каліцтва) або інших пошкоджень, несумісних із життям.

Норми Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону №2011-XII наведено термінологію «загибель (смерть)».

Колегія суддів зазначає, що вказане не означає, що поняття загибель та смерть є тотожними, коли мова йде про визначення розміру одноразової грошової допомоги у період дії воєнного стану.

Правова дефініція використаної термінології, що розкриває її зміст, в контексті наведених законів, стосується наслідків загибелі (смерті) особи.

У всіх випадках наслідки для ситуацій, наведених у перерахованих законах однакові.

Відтак, з точки зору законодавчої техніки є коректним зазначення термінології «загибель (смерть)» як одного поняття, без їхнього розмежування окремо на «загибель» та окремо на «смерть».

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наслідком як загибелі так і смерті особи є її виключення із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Згідно приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» наслідком як загибелі так і смерті особи є отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Статтею 16 Закону №2011-ХІІ передбачено, що наслідком як загибелі так і смерті особи є виплата одноразової грошової допомоги особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Колегія суддів зазначає, що питання розміру допомоги визначається окремо та залежить від окремих чинників (умов), а саме:

у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (абзац 1 пункту «а» частини 1 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ);

у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (абзац 2 пункту «а» частини 1 стаття 16-2 Закону №2011-ХІІ);

у розмірі 15 000 000 грн. на період дії воєнного стану для сімей загиблих осіб (абз. 1 п. 2 Постанови №168). Також, сімей осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва) (абз.6 п.2 Постанови №168).

Відтак, чинним законодавством України передбачено три розміри одноразової грошової допомоги, для кожного із яких є свої законодавчо визначені умови для виплати.

При цьому, розмір допомоги згідно Постанови №168 в сумі 15 000 000 грн., передбачений лише на період дії воєнного стану та у чітко визначених випадках, а саме для сімей загиблих військовослужбовців, а також померлих, але внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) осіб.

Такий підхід держави у врегулюванні даного питання покликаний підвищити рівень соціального захисту сімей саме загиблих та померлих внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців.

Стосовно розмежування понять «загибель» та «смерть», то колегія суддів зазначає наступне.

Загибель та смерть мають різне змістове навантаження, хоча й поєднані єдиними наслідками (людина припинила своє існування).

Будь-яка загибель передбачає припинення життя внаслідок впливу зовнішніх чинників стрімкої дії (вибух, постріл, удар, дія хімічних речовин), які не сумісні із життям та не залишають людині шансу вижити.

Смерть, на відміну від загибелі, характеризується припиненням життя через захворювання, які викликають «збої» в функціонуванні (роботі) внутрішніх органів людини, що забезпечують її життєдіяльність.

Якщо ці «збої» були викликані пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), отриманим під час захисту Батьківщини, то розмір допомоги визначено на рівні 15 000 000 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що визначення поняття «загибелі», що міститься в Інструкції з пошуку та транспортування тіл (останків) загиблих, померлих (зниклих безвісти) під час проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, затвердженої спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України, Служби безпеки України від 10.04.2017 №208/302/381/204, звучить наступним чином:

загиблі військовослужбовці, ….., що загинули під час ведення бойових дій, виконання службових (бойових) завдань, обов`язків військової служби у районі проведення АТО, а також померли від ран, контузій, каліцтва або захворювань під час незаконного утримання.

При цьому, наведене визначення, хоча й міститься у вказаній вище Інструкції, яка не регулює питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги, але узгоджується з наведеними вище правовими висновками щодо загибелі та смерті. При цьому, смерть від захворювання, наведена у даному визначенні, відносить військовослужбовця до категорії загиблих лише за умов його незаконного утримання, що не стосується спірних правовідносин у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що матеріали даної справи не містять відомостей про отримання чоловіком позивача ( ОСОБА_2 ) за період проходження служби поранень (контузії, травми, каліцтва) від яких могла настати його смерть.

Згідно пунктів 1.3., 21.9. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, уповноваженим органом, на який покладеного завдання з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть, є штатні військово-лікарські комісії.

Як встановлено з матеріалів справи, а саме згідно із Витягом з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців Протокол №131 від 17 квітня 2022 року захворювання головного сержанта ОСОБА_2 , 1968 р.н. - «Гостра серцево-судинна недостатність. Інфаркт міокарда. Хронічна ішемічна хвороба серця», яке призвело до смерті 26.03.2022. Захворювання так, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.55).

Відтак, причиною смерті ОСОБА_2 стало не поранення, а саме захворювання («Гостра серцево-судинна недостатність. Інфаркт міокарда. Хронічна ішемічна хвороба серця»).

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 не мав поранень (контузій, травм, каліцтв), помер внаслідок захворювання, відповідно він не належить до категорії загиблих та померлих внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців, що давало б його дружині право на отримання допомоги у збільшеному розмірі згідно Постанови №168, а саме 15 000 000 грн.

Відтак позивачем помилково ототожнюється поняття «загибель або смерть внаслідок поранення» із «смертю внаслідок захворювання».

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не належить до категорії загиблих та померлих внаслідок поранення (контузій, травм, каліцтв) військовослужбовців, що давало б його дружині право на отримання допомоги у розмірі 15 000 000 грн., а тому позивач, як дружина військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом батьківщини, відповідно до ч.1 ст.16-1 Закону, має право саме на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону, у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

При цьому, як встановлено з матеріалів справи, Міністерство оборони України виконало зобов`язання перед позивачем, прийняло відповідне рішення про виплату позивачу допомоги у визначеному законодавством розмірі 1 860 750 грн., що еквівалентно 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому помер чоловік позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки загибель ОСОБА_2 відбулася у період воєнного часу, останній перебував на бойовому чергуванні в районі ведення безпосередніх бойових дій та загибель настала у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане із захистом Батьківщини, позивач має право на одноразову грошову допомогу, передбачену Постановою №168, є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із наведеними вище висновками суду щодо відсутності правових підстав у позивача для отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 грн., передбаченої вказаною вище постановою.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що наявність двох постанов Кабінету Міністрів України, які встановлюють лише різні розміри одноразової грошової допомоги (постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975), порушує принцип верховенства права, а саме принцип правової визначеності, є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилковому трактуванні змісту вказаних постанов Кабінету Міністрів України.

Стосовно поданого до суду апеляційної інстанції клопотання представника позивача про долучення доказів у справі, а саме копію адвокатського запиту № 17/2-0082-24 від 24.01.2024; роздруківку з електронної пошти про направлення адвокатського запиту від 24.01.2024; копію листа Міністерства оборони України № 220/23/815 від 30.01.2024; копію поштового конверту з трекінговим номером 699;роздруківку з офіційного веб-сайту «Укрпошта» про отримання поштового повідомлення з трекінговим номером 699, мотивуючи вказані документи висновком про те, що відповіддю Міністерство оборони України підтвердило, що членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, які загинули (померли) під час несення служби та виконання завдання внаслідок захворювань, які пов`язані із захистом Батьківщини виплачується одноразова грошова допомога, а тому наявність обставин, що в одних випадках Міністерство оборони України виплачує таку одноразову грошову допомогу, а в інших ні, підтверджує незаконність рішення відповідача про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги на підставі Постанови №168 від 28.02.2022 та вказують на помилковість прийнятого судом першої інстанції судового рішення, то колегія суддів, надаючи правову оцінку таким документам та зазначеному висновку представника позивача, зазначає, що, по - перше, вказані документи не стосуються конкретно спірних правовідносин у даній справі (позивача або її чоловіка), а, по - друге, такий висновок представника позивача є його особистою думкою та особистим тлумаченням відповіді Міністерства оборони України, який не впливає на вирішення даної справи.

Відтак, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн., передбаченої Постановою №168.

Доводи апеляційної скарги, а також доводи представника позивача, викладені ним в додаткових поясненнях у справі, не спростовують висновків суду у даній справі, ґрунтуються на хибному тлумаченні норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини у даній справі та фактично зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними заявлені позивачем вимоги, а відтак погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не було доведено обставин на яких ґрунтуються його вимоги у даній справі.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було доведено (доказано) правомірність власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 у справі №520/26289/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський