Справа № 160/6724/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2024 року Справа № 160/6724/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/6724/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
13.03.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_2 в підготовці та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, передбачених Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року, які оформлені листом №99/С-377/103/05-2024 від 25.01.2024 року, протиправними;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи, передбачені Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року, виходячи з вислуги років 26 років 08 місяців 24 дні.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 13.03.2024 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 15.03.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 15.03.2024 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- звернення позивача про підготовку та направлення документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, передбачених Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року
- листи/відмова відповідача, оформлені листом № 99/С-З77/103/05-2024 від 25.01.2024 року, про відмову позивачеві в підготовці та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, передбачених Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року;
- відомості/інформацію щодо підстав такої відмови, та всі наявні докази щодо суті спору.
26.03.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 13.05.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 03.05.1995 року проходила службу в органах внутрішніх справ України та ГУ НП в Дніпропетровській області та ГУ НП в Херсонській області та була звільнена 31.08.2022 року з посади слідчого слідчого відділення Бериславського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області наказом начальника Головного Управління Національної поліції в
Херсонській області № 758 о/с від 31.08.2022 року відповідно до п. 7 ч. 1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням).
Відповідно цього наказу про звільнення стаж служби в поліції (вислуга років) на день звільнення в календарному обчисленні становить 22 роки 00 місяців 3 дні.
Наказом Головного управління національної поліції в Херсонській області № 338 о/с від 01.08.2023 року було внесено зміни до наказу ГУНП в Херсонській області від 31.08.2022 року № 758 о/с щодо наявної в позивача на час звільнення вислуги років.
Згідно внесених змін вислуга років на час звільнення позивача складає:
в календарному обчисленні 22 роки 00 місяців 03 дні;
в пільговому обчисленні 26 років 08 місяців 24 дні.
Вказує, що з урахуванням цього наказу 18.01.2024 року позивач звернулася із заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з вимогою підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи, передбачені постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 для вирішення питання щодо призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року, виходячи з вислуги років - 26 років 08 місяців 24 дні.
Однак, листом за № 99/С-377/103/05-2024 від 25.01.2024 року відповідачем було відмовлено позивачу в зарахуванні до стажу служби в поліції (до вислуги років), пільговий період проходження служби та в підготовці та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років.
Вказує, що в обґрунтування відмови відповідач зазначив, що «Згідно п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті І2 цього закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби в період з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних роки і більше.
Згідно з наказом ГУНП в Херсонській області від 31.08.2022 року №1758 о/с, з урахуванням змін, внесених наказом ГУНП в Херсонській області від 01.08.2023 року № 338 о/с вислуга років позивача в календарному обчисленні складає 22 роки 00 місяців 03 дні. А тому права на пенсію за вказаним пунктом позивач - не набула...».
З такими діями Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області позивач не погоджується, вважає їх протиправними, та такими, що порушують її право на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку із чим, звернулась до суду із цією позовною заявою.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідач вказує, що при призначенні пенсії за вислугу років враховується саме вислуга років у календарному обчисленні, яка повинна бути 25 календарних років і більше.
Пільгова ж вислуга враховується виключно для визначення розміру пенсії.
Таким чином, з огляду на те, що вислуга років у календарному обчисленні позивача складає 22 роки 00 місяців 03 дні, що менше за 25 років, встановлених спеціальним законодавством, позивач не набула права для оформлення пенсії, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідач наголошує, що Головне управління жодним чином не порушувало права та законні інтересів позивача, а тому підстави для задоволення цього адміністративного позову відсутні.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_3 , з 03.05.1995 року проходила службу в органах внутрішніх справ України та ГУ НП в Дніпропетровській області та ГУ НП в Херсонській області
Наказом ГУНП в Херсонській області від 31.08.2022 № 758 о/с ОСОБА_4 звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно вищевказаного наказу зазначено, що станом на день звільнення вислуга років у календарному обчисленні складає 22 роки 00 місяців 03 дні.
Згідно розрахунку вислуги років для призначення пенсії майору поліції ОСОБА_1 слідчого слідчого відділення Бериславського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області встановлено: вислуга років, що дає право на призначення пенсії, згідно з розрахунком на 31 серпня 2022 року становить: 22 роки 00 місяців 03 дні.
Вислуга років станом на 31 серпня 2022 року для обчислення пенсії становить 22 роки 00 місяців 03 днів. Страховий стаж 25 років 05 місяців 25 днів.
Вказані вище документи були надіслані сектором з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Херсонській області до сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області для до оформлення та подання в Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
У січні 2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи, передбачені Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року, виходячи з вислуги років 26 років 08 місяців 24 дні.
Листом ГУНП від 25.01.2024 року № 99/С-377/103/05-2024; С-461 позивачу було повідомлено, що відповідно до п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається зокрема, якщо відповідні особи звільнені з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неоформлення та неподання документів для вирішення питання призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, позивач звернулась до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію та членів їх сімей визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон).
Відповідно до статті 1 Закону особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону.
Так, згідно пункту «а» статті 12 Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Так, згідно статті 17-1 Закону порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393», (набрала чинності 19.02.2022 року та була чинною на момент звільнення позивача 08.11.2023 року) (далі Постанова № 393), установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду, служба в Національній поліції.
Так, підпунктами «а» та «в» пункту 3 Постанови № 393 (в редакції, чинній до 19.02.2022 року) було передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: а) один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час; в) один місяць служби за півтора місяця: у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Разом з тим, порядок обчислення календарної вислуги на пільгових умовах зазнав певних змін.
Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393» (набрала чинності з 19.02.2022 року) внесені зміни до пункту 3 Постанови № 393, а саме передбачено зарахування на пільгових умовах певних періодів до вислуги років лише для визначення розміру пенсії.
Суд зауважує, що після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393», і стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393» усунуто розбіжності між Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Так, Верховний Суд в постанові від 31.08.2023 року у справі №200/4951/22 сформував правовий висновок, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022 року.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.09.2023 року у справі № 560/9478/22 та від 13.11.2023 року у справі № 140/1151/23.
Враховуючи те, що станом на дату звільнення позивача зі служби в Національній поліції, а також звернення позивача із заявою до відповідача щодо оформлення та подання необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення пенсії за вислугу років за Законом діяла нова редакція пункту 3 Порядку № 393, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для зарахування на пільгових умовах позивачу часу проходження служби, протягом якого вона проходила службу у підрозділах міліції/поліції до вислуги років для призначення пенсій, оскільки такі періоди враховується тільки для визначення розміру пенсії.
Судом встановлено, що вислуга років позивача станом на день звільнення становила 22 роки 00 місяців 03 дні, що недостатньо для призначення пенсії за статтею 12 Закону.
Відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 № 3-1, заяви про призначення пенсій за вислугу років подаються до Головних управлінь Пенсійного фонду України в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважений структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України.
Оскільки календарна вислуга років позивача становить менше 25 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, то відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його вимог щодо оформлення та направлення документів до відповідного органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що у задоволенні позову позивача, слід відмовити.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про залишення позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, без задоволення.
Щодо розподілу судових витрат.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 13.05.2024 року.

Суддя В.В. Ільков