Справа № 320/47471/23
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року № 320/47471/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві,

Головного управління Пенсійного фонду України в

Івано-Франківській області

про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання

вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі відповідач-1) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач-2) в якому просить суд (з урахуванням заяви про зміну предмета позову):

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 00 від 01.11.2023 про призначення (здійснення перерахунку) судді у відставці ОСОБА_1 довічного грошового утримання в частині зменшення розміру стажу судді з 40 років 5 місяців 6 днів до 20 років та зменшення відсоткового розміру щомісячного грошового утримання судді від суддівської винагороди з 90% до 50%.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та на щомісячне довічне грошове утримання судді, весь період роботи позивача на посаді судді, зазначений у рішенні Вищої ради правосуддя № 949/0/15-23 від 3 жовтня 2023 року 40 років 5 місяців 6 днів, що враховується для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у тому числі стаж роботи на посаді судді (з дати призначення на посаду судді по дату ухвалення рішення про звільнення з 16 квітня 2010 р. по 3 жовтня 2023 р.) 13 років 5 місяців 17 днів; період проходження строкової військової служби з 08 липня 1985 р. по 24 серпня 1986 р. 1 рік 1 місяць 16 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 25 серпня 1980 р. по 25 червня 1985 р. 2 роки 5 місяців; періоди роботи на посадах прокурора і слідчого з 1 вересня 1986 р. по 12 січня 2004 р. і з 18 січня 2005 р. по 20 травня 2010 р. 22 роки 7 місяців 19 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді з 25 лютого 2004 р. по 12 січня 2005 р., 10 місяців 17 днів, а також здійснити перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня його призначення з урахуванням стажу роботи на посаді судді 40 років 5 місяців 6 днів в розмірі 90% суддівської винагороди та виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку, з урахуванням раніше проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Вищої ради правосуддя України № 949/0/15-23 від 3 жовтня 2023 року його звільнено з посади судді у відставку. Цим рішенням встановлено, що позивач має достатній для звільнення у відставку стаж роботи на посаді судді, визначений на підставі статей 116, 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який становить 40 років 5 місяців 6 днів. Вказує, що наявність стажу понад 40 років надавало позивачу право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди.

У подальшому позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді. До вказаної заяви, окрім інших передбачених документів, було подано складений у встановленому порядку розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виготовлений Київським окружним адміністративним судом. Відповідно до цього розрахунку загальний стаж роботи позивача на посаді судді, який дає йому право на звільнення у відставку, становить 40 років 5 місяців 20 днів (до стажу роботи зараховано періоди роботи: стаж роботи на посаді судді; період проходження дійсної військової служби; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі; періоди роботи на посадах прокурора і слідчого; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді). Такі ж самі періоди було зараховано до стажу і у рішенні Вищої ради правосуддя.

Рішенням органу ПФУ № 00 від 01.11.2023 із 5 жовтня 2023 року позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди. Вказує, що фактично цим рішенням позивачу враховано менше 20 років із понад 40 років його стажу роботи на посаді судді, що спричинило значне суттєве зменшення розміру призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання з 90% до 50% суддівської винагороди. Мотиви та підстави, з урахуванням яких органом ПФУ приймалося це рішення, зокрема щодо неврахування тих чи інших періодів до стажу роботи позивача, у рішенні не зазначено і позивачу не повідомлено. Зазначає, що визначення стажу роботи на посаді судді не віднесено до компетенції органу ПФУ, а було здійснено належним і компетентним органом Вищою радою правосуддя. Органом ПФУ не встановлено ні недостовірності жодного з поданих позивачем документів, ні недостовірності відомостей щодо особи позивача. Позивач зазначає, що у рішенні ВРП здійснено посилання на необхідні правові позиції Верховного Суду, які визначають необхідність врахування тих чи інших періодів до стажу роботи позивача на посаді судді для призначення йому щомісячного довічного грошового утримання. Унаслідок прийняття спірного рішення суттєво порушено право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, оскільки його розмір зменшено майже вдвічі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 2 січня 2024 р. відкрито спрощене позовне провадження в цій адміністративній справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подав відзив до суду, в якому позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Зазначив, що спірне рішення № 00 від 01.11.2023 прийнято не ГУ ПФУ в м. Києві, а Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Крім того вказав, що в Законі України «Про статус суддів» (в редакції, яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді) у статті 43 визначено два різних поняття стажу судді «стаж роботи на посаді судді» та «стаж роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання». При цьому у статті 137 чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовується лише одне поняття «стаж роботи на посаді судді», яке має вичерпний перелік посад, а абзац четвертий пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень до цього Закону регламентує, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). З огляду на це відповідач за приписами ст.137 вказаного Закону зарахував до стажу роботи позивача, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, лише період його роботи на посаді судді з 04.06.2010 по 04.10.2023. Зазначив, що відповідно до вимог закону проходження дійсної військової служби, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, роботи на прокурорських і слідчих посадах у прокуратурі не враховуються при визначенні права на відставку та розміру щомісячного довічного грошового утримання. Згідно з ч.3 ст.142 Закону №1402 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі лише 50%.

21 лютого 2024 р. до суду від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, а також заява про зміну предмета позову, яка обґрунтована тим, що позовні вимоги у цій справі ним були заявлені лише до ГУ ПФУ в м.Києві, оскільки позивачу не було відомо про те, що спірне рішення прийняте не цим органом ПФУ, а іншим ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 5 березня 2024 р. прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову від 19 лютого 2024 року із зміненими позовними вимогами з урахуванням двох відповідачів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 5 березня 2024 р. залучено до участі в цій адміністративній справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подав (відзив до суду, в якому уточненого позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити, навів доводи та аргументи, аналогічні викладеним у попередньому відзиві.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подав відзив до суду, в якому уточненого позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Зазначив, що до страхового стажу позивача зараховано період навчання з 01.09.80 по 25.06.85 (4 роки 9 місяців 5 днів), період проходження військової служби з 08.07.85 по 01.09.86 (1 рік 1 місяць 24 дні), період роботи на посадах прокурора і слідчого з 02.09.86 по 12.01.2004 (17 років 4 місяці 12 днів), період роботи на державній службі з 22.01.2004 по 18.01.2005 (11 місяців 27 днів), період роботи на посадах прокурора і слідчого з 19.01.2005 по 20.05.2010 (5 років 4 місяці), період роботи на посаді судді з 04.06.2010 по 04.10.2023 (13 років 4 міс 1 день). Страховий стаж склав 43 роки, у тому числі стаж судді 13 років 4 місяці. До стажу роботи на посаді судді зараховано періоди, визначені ст.137 Закону №1402, тому розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачу як судді у відставці за приписами ст.142 цього ж Закону визначено в розмірі 50% від розміру суддівської винагороди. Крім того, вказує, що згідно з дипломом позивач навчався з 01.09.80, а не з 25.08.80, як зазначено у позові. Звертає увагу, що постанова Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 (щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання) втратила чинність у 2010 р., тому вона застосуванню не підлягає. Робота на посаді прокурора і слідчого у чинному законодавстві не визначена як така, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання. Право позивача не порушено, про що свідчить правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 22.02.2023 у справі №320/12166/20.

Позивач подав до суду відповідь на відзиви відповідачів, в якій зазначив про таке. Відповідачі не заперечують наявність у позивача вказаного ним у позові стажу роботи на посаді судді, ці обставини не є спірними у справі і обома відповідачами визнаються у повному обсязі. Про це ж свідчить і наданий ГУ ПФУ в м. Києві на звернення позивача розрахунок стажу позивача. При цьому органом ПФУ стаж роботи позивача в цілому повністю і беззаперечно визнається у розмірі понад 43 роки. Заперечив доводи відповідача ГУ ПФУ в м.Києві про те, що законодавець в Законі України «Про статус суддів» у ст.43 визначив два різних поняття стажу судді «стаж роботи на посаді судді» та «стаж роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання». Вказує, що цей стаж є єдиним, незважаючи на його різне найменування у ст.43 Закону. На підтвердження навів усталені правові позиції Верховного Суду, зокрема, викладені у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі №559/443/17 про те, що «стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру, а доводами касаційної скарги зазначене не спростовується». Зазначає, що про відсутність компетенції органів ПФУ на перерахунок стажу судді, про наявність такої компетенції лише у Вищої ради правосуддя, про єдність стажу судді, про масові порушення прав суддів при призначенні та обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді зазначено і в рішенні Ради Суддів України за №6 від 11 квітня 2024 р.

Стосовно доводів відповідача - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про те, що початок строку навчання потрібно обчислювати з 1 вересня 1980 р., як вказано у дипломі, а не з 25 серпня 1980 р., як вказано у позові, що відображено і в наданому розрахунку стажу ГУ ПФУ в м. Києві, позивач зазначив про наступне. Диплом позивача не містить жодного зазначення щодо дати початку навчання у навчальному закладі, оскільки вказано лише рік вступу 1980 р., а також є дата прийняття рішення Державної екзаменаційної комісії про присвоєння позивачу кваліфікації юрист після завершення навчання 25 червня 1985 р. Фактично дата зарахування позивача на навчання є 25 серпня 1980 р., яка підтверджена витягом з наказу по Одеському державному університету ім. І.І.Мечнікова від 25.08.1980 №1630-лс і правильно зазначена у розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виготовленому Київським окружним адміністративним судом.

Вказує, що постанова КМ України №865 від 03.09.2005 (щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання) втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1097 від 01.12.2010, тобто більше ніж через півроку після призначення позивача на посаду судді. Отже на час призначення позивача на посаду судді ця постанова була чинною і половина строку навчання на підставі постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 підлягала зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді.

Що стосується твердження відповідача - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про те, що вимога про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошового утримання у розмірі 90% заявлена передчасно, оскільки право позивача не порушено, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.02.2023 у справі №320/12166/20, то позивач зазначив, що вказана постанова Верховного Суду не є релевантною у даних правовідносинах і застосуванню не підлягає. У справі №320/12166/20 судами вирішувалося питання зарахування до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії та до стажу в поліції, вислугу в пільговому обчисленні, поліцейському, який проходить службу в поліції. У даному випадку позивач є суддя, який вже звільнений з роботи в суді у відставку, ним надано всі необхідні документи для призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% з урахуванням наявного стажу роботи на посаді судді, проте йому було відмовлено органом ПФУ в частині врахування більше ніж 26 років стажу, чим майже вдвічі зменшено розмір цього утримання з 90% до 50%, і реально порушено право позивача на його отримання у належному розмірі. Позивач ще до звернення до суду, а також після отримання інформації про орган, яким прийнято спірне рішення, неодноразово звертався до різних органів ПФУ з вимогами надати спірне рішення, з викладенням мотивів і підстав, з яких не враховано увесь його стаж та зменшено розмір утримання з 90% до 50%. Це рішення органом, що його прийняв, не було надано. У протоколі про призначення щомісячного довічного грошового утримання (спірному рішенні) вказано відсоток від розміру суддівської винагороди (50%), а також стаж роботи на посаді судді 13 років 4 місяці 1 день. Це однозначно свідчить про вже вчинене порушення відповідачами права позивача на врахування його повного стажу роботи та визначення йому належного відсотку щомісячного довічного грошового утримання від розміру суддівської винагороди (замість 90% визначено 50%), а не про таке порушення права позивача, яке може мати місце у майбутньому.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Указом Президента України від 16 квітня 2010 року № 544/2010 позивач призначений на посаду судді Київського окружного адміністративного суду строком на п`ять років. Указом Президента України від 19 липня 2018 року № 210/2018 призначений на посаду судді цього суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 949/0/15-23 від 3 жовтня 2023 року позивача звільнено з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Цим рішенням встановлено, що позивач має достатній для звільнення у відставку стаж роботи на посаді судді, визначений на підставі статей 116, 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Цей стаж Вищою радою правосуддя обчислено безпосередньо в прийнятому рішенні і визначено, що загальний стаж роботи на посаді судді позивача, який дає йому право на звільнення у відставку, становить 40 років 5 місяців 6 днів.

У рішенні зазначено, що після набуття позивачем 10 років стажу роботи безпосередньо на посаді судді до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, підлягають зарахуванню періоди роботи на посадах слідчого та прокурора, загалом 22 роки 7 місяців 19 днів.

Згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до копії диплома, виданого Одеським державним університетом імені І.І. Мечникова, та запису у трудовій книжці ОСОБА_1 навчався за денною формою з 25 серпня 1980 року по 25 червня 1985 року.

Із копії послужного списку вбачається, що ОСОБА_1 з 8 липня 1985 року по 24 серпня 1986 року проходив строкову військову службу.

Таким чином, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова 2 роки 5 місяців, період проходження строкової військової служби 1 рік 1 місяць 16 днів.

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Встановлено, що позивач після здобуття в 1985 році вищої юридичної освіти працював на посадах Першого заступника Головного інспектора Міністерства оборони України з правових питань Головної інспекції Міністерства оборони України та заступника головного інспектора з правових питань Головної інспекції Міністерства оборони України (з 25 лютого 2004 року по 12 січня 2005 року). Стаж роботи на посадах становить 10 місяців 17 днів та підлягає зарахуванню окремо як такий, вимога щодо наявності якого визначена частиною другою статті 137 Закону -№ 1402-VIII та надавала право для призначення на посаду судді, і який не охоплюється стажем роботи на посадах прокурора і слідчого.

Відповідно до пункту 15.3 Регламенту Вищої ради правосуддя при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.

Наказом голови Київського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2023 року № 7-ктр позивача відраховано зі штату суду у зв`язку зі звільненням у відставку.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді. До вказаної заяви позивачем, окрім інших передбачених документів, було подано складений у встановленому порядку розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виготовлений Київським окружним адміністративним судом.

Відповідно до цього розрахунку загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на звільнення у відставку, становить 40 років 5 місяців 20 днів (до стажу роботи зараховано періоди роботи: стаж роботи на посаді судді із 04.06.2010 по 04.10.2023 13 років 4 місяці; період проходження дійсної військової служби із 08.07.1985 по 24.08.1986 1 рік 1 місяць 16 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі із 25.08.1980 по 25.06.1985 2 роки 5 місяців; періоди роботи на посадах прокурора і слідчого із 01.09.1986 по 12.01.2004 та із 18.01.2005 по 20.05.2010 22 роки 8 місяців 13 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді) із 25.02.2004 по 12.01.2005 10 місяців 17 днів.

Наявність стажу роботи на посаді судді 40 років 5 місяців 6 днів надавало позивачу право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди.

За наслідками автоматизованого розподілу заява позивача вирішена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 00 від 01.11.2023, викладеним у формі протоколу, із 5 жовтня 2023 року позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди. У рішенні вказано орган ПФУ - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, номер і дату рішення - № 00 від 01.11.2023, дату перерахунку - із 5 жовтня 2023 року, зазначено повний страховий стаж 43 роки 0 місяців 1 день, в тому числі судді 13 років 4 місяці 1 день, а також відсоток від заробітку 50%.

Мотиви та підстави прийняття цього рішення, посадова особа, яка його прийняла, у рішенні не зазначено, копію рішення та повідомлення про його прийняття позивачу не направлено.

Позивач 2 листопада 2023 р. звернувся до ГУ ПФУ в м.Києві з листом, в якому просив надати копію прийнятого за його заявою мотивованого рішення.

17 листопада 2023 р. позивачу ГУ ПФУ в м.Києві надано відповідь, в якій повідомлено, що його переведено з пенсії працівника прокуратури та призначено щомісячне довічне грошове утримання судді, надано копію відповідного протоколу (рішення), а також повідомлено про право позивача оскаржити рішення до суду. Мотивів та підстав прийняття саме такого рішення чи зазначення органу, яким його прийнято, у листі не викладено.

23 січня 2024 р. та 30 січня 2024 р. позивач направив листи до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, в яких просив підтвердити факт прийняття цим органом спірного рішення, надати його копію, викласти мотиви та підстави його прийняття, якщо вони не вказані у рішенні, зазначити причини неврахування частини стажу та зменшення відсотка від розміру суддівської винагороди з 90% до 50%.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області ці звернення позивача направлені на вирішення до ГУ ПФУ в м.Києві.

На звернення позивача відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 20.03.2024 надано розрахунок стажу роботи позивача, згідно з яким цей стаж складає 43 роки і 1 день, у т.ч.: період навчання у вищому навчальному закладі із 01.09.1980 по 25.06.1985 4 роки 9 місяців 25 днів, військова служба строкова із 08.07.1985 по 01.09.1986 - 1 рік 1 місяць 24 дні, прокурорсько-слідчий склад із 02.09.1986 по 31.12.2003 - 17 років 4 місяці 0 днів, прокурорсько-слідчий склад із 01.01.2004 по 12.01.2004 - 0 років 0 місяців 12 днів, держслужбовці з вищою юридичною освітою із 22.01.2004 до 18.01.2005 - 11 місяців 27 днів, прокурорсько-слідчий стаж із 19.01.2005 по 22.11.2006 - 1 рік 10 місяців 4 дня, прокурорсько-слідчий стаж із 23.11.2006 по 20.05.2010 - 3 роки 5 місяців 28 днів, судді із 04.06.2010 по 04.10.2023 - 13 років 4 місяці 1 день. Зазначено, що спеціальний стаж, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді складає 13 років 4 місяці 1 день.

Не погоджуючись із спірним рішенням, яке спричинило порушення його прави та зменшення щомісячного довічного грошового утримання, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Приписи частини 6 статті 47 та пункту 8 частини 4 статті 48 Конституції України регламентують, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 92 Основного Закону України статус суддів визначається виключно законами України. Крім того, щодо суддів у частині 2 статті 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності.

За рахунок заборони займатися іншою оплачуваною роботою суддям установлюються належні умови матеріального та соціально-побутового забезпечення.

Конституційний статус судді передбачає, у тому числі, що надання судді в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

У рішенні від 24.06.1999 року № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом забезпечення цих гарантій є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Конституційним Судом України у рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої розуміється у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 підкреслено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Згідно з п. 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Положеннями Європейської хартії від 10.07.1998 року про закон «Про статус суддів» визначено, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку з посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Також у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що дуже важливо (особливо для новітніх демократій) передбачити конкретні нормативно-правові положення, які б гарантували захист від зменшення розміру суддівських виплат (п. 62).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 року №(2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Матеріали справи свідчать, що на час звільнення позивача з посади судді у відставку спірні правовідносини були врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі Закон №1402-VIІІ), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Відповідно до частини 1 статті 116 Закону №1402-VIІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно статті 137 вказаного Закону до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-XII) та постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII, зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно статтей 14, 15, 48 Закону СРСР від 30 листопада 1979 року № 1162-X «Про прокуратуру СРСР» (у редакції, чинній на час перебування ОСОБА_1 на посадах в органах прокуратури) прокуратура Союзу РСР очолюється Генеральним прокурором СРСР. Генеральний прокурор СРСР має першого заступника та заступників, що призначаються Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. Розподіл обов`язків між заступниками провадиться Генеральним прокурором СРСР. У Прокуратурі Союзу РСР утворюється колегія у складі Генерального прокурора СРСР (голова), його першого заступника та заступників за посадою, а також інших керівних працівників органів прокуратури. Персональний склад колегії затверджується Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. У Прокуратурі Союзу РСР є основні управління, управління та відділи. У складі Прокуратури Союзу РСР утворюється Головна військова прокуратура. Начальниками та заступниками начальників головних управлінь, управлінь та відділів є старші помічники та помічники Генерального прокурора СРСР, які призначаються та звільняються Генеральним прокурором СРСР. Генеральний прокурор СРСР має також помічників з особливих доручень. У основних управліннях, управліннях і відділах є старші прокурори і прокурори, і навіть можуть бути головні спеціалісти-консультанти. Положення про структурні підрозділи Прокуратури Союзу РСР затверджує Генеральний прокурор СРСР. Прокуратура Союзу РСР спільно із зацікавленими міністерствами та відомствами та за погодженням з Центральним статистичним управлінням СРСР розробляє систему та методику єдиного обліку та статистичної звітності про злочинність, розкриття та розслідування злочинів. Прокуратури союзних республік очолюються прокурорами союзних республік. Прокурори союзних республік мають перших заступників та заступників, які призначаються та звільняються Генеральним прокурором СРСР за поданням прокурорів союзних республік. У прокуратурах союзних республік утворюються колегії у складі прокурора союзної республіки (голова) та інших керівних працівників органів прокуратури. Персональний склад колегії затверджується Генеральним прокурором СРСР за поданням прокурора союзної республіки. У прокуратурах союзних республік є управління та відділи. Начальниками та заступниками начальників управлінь та відділів є старші помічники та помічники прокурорів союзних республік. Прокурори союзних республік можуть мати також помічників з особливих доручень. В управліннях та відділах є старші прокурори та прокурори, а також можуть бути головні спеціалісти-консультанти. Структура Прокуратури Союзу РСР затверджується Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. Структура та штати нижчестоящих органів прокуратури встановлюються Генеральним прокурором СРСР у межах затвердженої чисельності працівників та фонду заробітної плати.

Роз`яснення поняття «прокурор» наведено у статті 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру». Зокрема, під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 47, статті 48, частинах першій четвертій статті 49, статтях 50 і 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Отже, виходячи з положень абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII, після набуття позивачем 10 років стажу роботи безпосередньо на посаді судді до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, підлягають зарахуванню періоди роботи на посадах слідчого та прокурора, загалом 22 роки 7 місяців 19 днів.

Згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до Розрахунку стажу та запису у трудовій книжці позивач навчався за денною формою з 25 серпня 1980 року по 25 червня 1985 року. Згідно з розрахунком стажу позивач з 8 липня 1985 року по 24 серпня 1986 року проходив дійсну строкову військову службу.

Таким чином, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова 2 роки 5 місяців, період проходження дійсної строкової військової служби 1 рік 1 місяць 16 днів.

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме така правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів» (у редакції, чинній на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді) на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

Встановлено, що ОСОБА_1 після здобуття в 1985 році вищої юридичної освіти працював на посадах Першого заступника Головного інспектора Міністерства оборони України з правових питань Головної інспекції Міністерства оборони України та заступника головного інспектора з правових питань Головної інспекції Міністерства оборони України (з 25 лютого 2004 року по 12 січня 2005 року). Стаж роботи на посадах становить 10 місяців 17 днів та підлягає зарахуванню окремо як такий, вимога щодо наявності якого визначена частиною другою статті 137 Закону -№ 1402-VIII та надавала право для призначення на посаду судді, і який не охоплюється стажем роботи на посадах прокурора і слідчого.

Відповідно до пункту 15.3 Регламенту Вищої ради правосуддя при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.

Тому Вищою радою правосуддя визначено, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді на день ухвалення нею цього рішення становить 13 років 5 місяців 17 днів.

Отже, Вищою радою правосуддя у тексті рішення про звільнення позивача чітко і однозначно визначено, що до його стажу роботи на посаді судді, який надає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, входять наступні періоди:

стаж роботи на посаді судді (з дати призначення на посаду судді по дату ухвалення рішення про звільнення, а саме з 16 квітня 2010 р. по 3 жовтня 2023 р.) 13 років 5 місяців 17 днів;

період проходження строкової військової служби (з 08 липня 1985 р. по 24 серпня 1986 р.) - 1 місяць 16 днів;

половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі (з 25 серпня 1980 р. по 25 червня 1985 р.) 2 роки 5 місяців;

періоди роботи на посадах прокурора і слідчого (з 1 вересня 1986 р. по 12 січня 2004 р. і з 18 січня 2005 р. по 20 травня 2010 р.) 22 роки 7 місяців 19 днів.;

стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді (перебування на посаді Першого заступника Головного інспектора з правових питань Головної інспекції Міністерства оборони України та заступника Головного інспектора з правових питань Головної інспекції Міністерства оборони України у період з 25 лютого 2004 р. по 12 січня 2005 р.) 10 місяців 17 днів.

Вищою радою правосуддя обчислено у цьому рішенні загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на звільнення у відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання, що становить 40 років 5 місяців 6 днів.

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

За таких обставин з огляду на наявність у позивача стажу роботи на посаді судді понад 40 років, розмір щомісячного довічного грошового утримання повинен складати 90% грошового утримання судді.

Разом з тим, спірним рішенням позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 50% грошового утримання судді, тобто менше, ніж у належному розмірі 90%, чим порушено права позивача.

Як встановлено судом, відповідачі не заперечують наявність у позивача вказаного ним у позові стажу роботи на посаді судді, ці обставини не є спірними у справі і обома відповідачами визнаються у повному обсязі. Про це ж свідчить і наданий ГУ ПФУ в м. Києві на звернення позивача розрахунок стажу. При цьому, відповідачами - органами ПФУ стаж роботи позивача в цілому повністю і беззаперечно визнається у розмірі понад 43 роки, у тому числі періоди дійсної військової служби, навчання у вищому навчальному закладі, перебування на посадах прокурора і слідчого, стаж професійної юридичної діяльності, стаж перебування на посаді судді.

Відповідач ГУ ПФУ в м.Києві у відзиві стверджує, що законодавець в Законі України «Про статус суддів» (в редакції, яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді) у ст.43 визначив два різних поняття стажу судді «стаж роботи на посаді судді» та «стаж роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання». Вказує також, що у ст.137 чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовується лише одне поняття «стаж роботи на посаді судді», яке має вичерпний перелік посад, а абзац четвертий пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень до цього Закону регламентує, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). З огляду на це відповідач за приписами ст.137 вказаного Закону зарахував до стажу роботи позивача, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, лише період його роботи на посаді судді з 04.06.2010 по 04.10.2023 (тобто, в тлумаченні відповідача - «стаж роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання») і не зарахував всі інші періоди проходження дійсної військової служби, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, роботи на прокурорських і слідчих посадах у прокуратурі, які на його думку входять до «стажу роботи на посаді судді» і не враховуються при визначенні права на відставку та розміру щомісячного довічного грошового утримання. Тому відповідач зазначив, що згідно з ч.3 ст.142 цього ж Закону позивач на його думку має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі лише 50%.

Отже, спір у справі виник у зв`язку з наданим тлумаченням відповідачами поняття стажу судді та відсутністю на їхню думку необхідності зарахування до нього тих чи інших періодів роботи позивача, факт наявності яких ними не оспорюється.

Надаючи оцінку цим доводам та аргументам відповідачів, суд зазначає, що вони ґрунтуються на неправильному і помилковому тлумаченні вказаних вище норм законодавства про статус суддів. Незважаючи на те, що законодавець вживав у законі два поняття «стаж роботи на посаді судді» та «стаж роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання», це не свідчить про наявність двох видів різного стажу судді.

Суд погоджується з позицією позивача про те, що ці терміни і поняття є лише засобами законодавчої техніки, вони не підтверджують існування різних видів стажу і свідчать про єдиний статус такого стажу. Про це, зокрема, свідчить те, що нормами зазначеного вже нечинного Закону «Про статус суддів», а також нормами чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не було встановлено ніяких різних правил щодо окремого і відмінного від інших обчислення стажу роботи на посаді судді, стажу роботи, який дає право на відставку судді, стажу для отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу, що дає право виплату вихідної допомоги.

Ці правила є єдиними і це на думку суду є підтвердженням того, що вказаний стаж теж є єдиним, незважаючи на його різне найменування у ст.43 вказаного Закону.

Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі №559/443/17 викладено наступну правову позицію: «Суд вважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру, а доводами касаційної скарги зазначене не спростовується.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 1 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 686/10100/15-а.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним».

Суд бере до уваги, що згідно з наведеною правовою позицією Верховного Суду, яка прийнята ще у 2018 р. і добре відома обом відповідачам органам ПФУ, саме до компетенції Вищої ради правосуддя відноситься обрахування стажу та встановлення права на відставку у судді, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Судова практика Верховного Суду в частині застосування статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» щодо обрахунку стажу, що дає право на відставку судді, та щодо перерахунку вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання як до відставки суддів, які були призначені (обрані) суддями вперше до набрання чинності цими нормативно-правовими актами, так і до відставки суддів, які були призначені (обрані) суддями вперше під час дії зазначених нормативно-правових актів, є сталою (пункт 20 постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 235/7316/16-а, постанови Верховного Суду від 14 травня 2021 року у справі № 414/529/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 521/2593/17, від 5 грудня 2019 року у справі № 592/2737/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 592/5433/17, від 24 березня 2020 року у справі № 559/512/17 та від 29 квітня 2020 року у справі 426/12415/16-а, від 9 листопада 2018 року у справі № 713/1064/17, від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 1 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі№ 686/10100/15-а, від 10 квітня 2019 року у справі № 766/14821/16-а, від 31 жовтня 2019 року у справі № 766/17221/16-а, від 7 листопада 2019 року у справі № 727/4435/17, від 15 січня 2020 року у справі № 683/600/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 426/12415/16-а, від 9 листопада 2018 року у справі № 686/24597/16-а, від 9 листопада 2018 року у справі № 686/1938/17, від 9 листопада 2018 року у справі № 766/7021/17, від 9 листопада 2018 року у справі № 686/24597/16-а, від 11 грудня 2018 року у справі № 522/5168/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 420/1234/19, від 23 грудня 2021 року у справі № 686/16953/17).

Відповідно до правових висновків, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя під час розгляду заяви про відставку (прийняття рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Не включення до стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою навчання у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії та врахування для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Відповідно до пункту 11 розділу XII «Перехідні положення» Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Про відсутність компетенції органів ПФУ на перерахунок стажу судді, про наявність такої компетенції лише у Вищої ради правосуддя, про єдність стажу судді, про масові порушення прав суддів при призначенні та обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді зазначено і в рішенні Ради Суддів України за №6 від 11 квітня 2024 р.

Надаючи оцінку іншим доводам та аргументам сторін, суд зазначає таке.

Що стосується доводів відповідача стосовно дата зарахування позивача на навчання, то як встановлено судом такою датою є 25 серпня 1980 р. Наведене підтверджено витягом з наказу по Одеському державному університету ім. І.І.Мечнікова від 25.08.1980 №1630-лс. Саме на підставі особової справи позивача (а отже і вказаного витягу з наказу) позивачу надано роботодавцем Розрахунок стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, в якому і зазначено період стаціонарного навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету імені І.І. Мечникова з 25.08.80 по 25.05.85. Наведений Розрахунок стажу подано позивачем до уповноваженого органу ПФУ, ним взято до уваги у повному обсязі і не оскаржено.

Суд також зазначає, що відповідно до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 передбачено перелік документів, що подаються суддею до органу ПФУ, у т.ч. визначено форму Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначається стаж, що дає право на відставку і призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Позивачем всі необхідні документи, визначені цим порядком, зокрема і зазначений вище Розрахунок стажу, були надані, про що свідчить призначення йому щомісячного довічного грошового утримання та відсутність запитів стосовно надання додаткових документів. Подання витягу з наказу про зарахування позивача на навчання до вищого навчального закладу цим Порядком №3-1 не передбачалося і органом ПФУ додатково від позивача не вимагалося. Як вже зазначалося, всі подані позивачем документи органом ПФУ визнано достовірними і не оспорено.

Дата зарахування на навчання 25.08.1980 підтверджена не тільки вказаним витягом, але й визначеними Порядком №3-1 Розрахунком, рішенням ВРП про звільнення позивача.

Тому суд не бере до уваги твердження відповідачів про те, що дату зарахування позивача на навчання до університету необхідно обчислювати з 1 вересня 1980 р. як таку, що не відповідає дійсності і спростовується наявними у справі доказами. Також в цій частині із зазначених підстав не відповідає дійсності і зазначення щодо дня початку навчання у вказаному вище розрахунку стажу ГУ ПФУ в м. Києві.

Суд також відкидає доводи ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо втрати чинності постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 (щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання). Указана постанова КМ України втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1097 від 01.12.2010, тобто більше ніж через півроку після призначення позивача на посаду судді. Отже на час призначення позивача на посаду судді 16.04.2010 ця постанова була чинною і половина строку навчання на підставі постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 підлягала зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді.

Що стосується твердження відповідача - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про те, що вимога про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошового утримання у розмірі 90% заявлена передчасно, оскільки право позивача не порушено, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.02.2023 у справі №320/12166/20, то суд зазначає, що вказана постанова Верховного Суду не є релевантною у даних правовідносинах і застосуванню не підлягає. У справі №320/12166/20 судами вирішувалося питання зарахування до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії та до стажу в поліції, вислугу в пільговому обчисленні, поліцейському, який проходить службу в поліції. У даному випадку позивач є суддя, який вже звільнений з роботи в суді у відставку, ним надано всі необхідні документи для призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% з урахуванням наявного стажу роботи на посаді судді, проте йому було відмовлено органом ПФУ в частині врахування більше ніж 26 років стажу, чим майже вдвічі зменшено розмір цього утримання з 90% до 50%, і реально порушено право позивача на його отримання у належному розмірі. Крім того, позивач ще до звернення до суду, а також після отримання інформації про орган, яким прийнято спірне рішення, неодноразово звертався до різних органів ПФУ з вимогами надати спірне рішення, з викладенням мотивів і підстав, з яких не враховано увесь його стаж та зменшено розмір утримання з 90% до 50%. Це рішення відповідачем не було надано. У протоколі про призначення щомісячного довічного грошового утримання (спірному рішенні) вказано відсоток від розміру суддівської винагороди (50%), а також стаж роботи на посаді судді 13 років 4 місяці 1 день. Це беззаперечно свідчить про вже вчинене порушення відповідачами права позивача на врахування його повного стажу роботи та визначення йому належного відсотку щомісячного довічного грошового утримання від розміру суддівської винагороди (замість 90% визначено 50%), а не про таке порушення права позивача, яке може мати місце у майбутньому.

Суд зазначає, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, повинні містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У даному випадку спірне рішення суб`єкта владних повноважень не містить чіткого визначення підстав та мотивів для прийняття рішення про неврахування всіх 40 років 5 місяців 6 днів стажу роботи позивача на посаді судді, що свідчить про його необґрунтованість і протиправність. Унаслідок неврахування у повному обсязі 40 років 5 місяців 6 днів стажу відповідачем протиправно зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання з 90% до 50% суддівської винагороди, чим порушено права позивача.

Фактично відповідач, встановивши спірним рішенням розмір щомісячного довічного грошового утримання 50% суддівської винагороди, врахував не більше 20 років стажу роботи позивача.

За таких обставин позовні вимоги мають бути задоволені повністю, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 00 від 01.11.2023 в частині призначення (здійснення перерахунку) позивачу довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі лише 50% суддівської винагороди (замість належних 90%) та без урахування у повному обсязі визначеного ВРП стажу 40 років 5 місяців 6 днів є протиправним і підлягає скасуванню.

З метою забезпечення ефективного способу захисту прав та інтересів позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, весь період роботи позивача на посаді судді, зазначений у рішенні Вищої ради правосуддя № 949/0/15-23 від 3 жовтня 2023 року 40 років 5 місяців 6 днів, що надає право на відставку і враховується для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у тому числі стаж роботи на посаді судді (з дати призначення на посаду судді по дату ухвалення рішення про звільнення з 16 квітня 2010 р. по 3 жовтня 2023 р.) 13 років 5 місяців 17 днів; період проходження строкової військової служби з 08 липня 1985 р. по 24 серпня 1986 р. 1 рік 1 місяць 16 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 25 серпня 1980 р. по 25 червня 1985 р. 2 роки 5 місяців; періоди роботи на посадах прокурора і слідчого з 1 вересня 1986 р. по 12 січня 2004 р. і з 18 січня 2005 р. по 20 травня 2010 р. 22 роки 7 місяців 19 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді з 25 лютого 2004 р. по 12 січня 2005 р., 10 місяців 17 днів, а також здійснити перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня його призначення з урахуванням стажу роботи на посаді судді 40 років 5 місяців 6 днів в розмірі 90% суддівської винагороди та виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку, з урахуванням раніше проведених виплат.

При цьому визначаючи спосіб захисту суд бере до уваги наступне.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року. Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Як встановлено судом, вимоги п.4.7 Порядку №22-1 щодо повідомлення позивача про прийняте рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області як органом, який його прийняв, дотримано не було, що унеможливило своєчасне його оскарження, визначення та правильне зазначення позивачем належних відповідачів.

Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналізуючи зазначені норми Порядку № 22-1, суд зазначає, що:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

При цьому відповідно до пункту 3.3 розділу ІІІ Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії. Абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз пунктів 3.3, 4.7 Порядку №22-1 свідчить, що на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок надавати роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій та допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії, щоб забезпечити всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих документів.

Натомість відповідачі в даному випадку не аргументували, які недоліки виявлено ними, що унеможливило врахування всього стажу роботи позивача на посаді судді, хоча фактично взяли до уваги весь стаж роботи на посаді судді, визначений в рішенні ВРП 40 років 5 місяців 6 днів.

Після прийняття спірного рішення функції щодо розгляду заяви про щомісячного довічного грошового утримання позивача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області вичерпано, а справа повернута за місцем обліку до м. Києва.

За приписами Постанови № 22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії.

Тобто, після прийняття спірного рішення електронна пенсійна справа, яка була тимчасово на певний період отримана ГУ ПФУ в Івано-Франківській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу ПФУ за місцем проживання (реєстрації) / фактичного місця проживання позивача в м.Київ. Тому пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м.Києві, з яким виникли публічно-правові відносини у позивача.

З урахуванням викладеного суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав на пенсійне забезпечення в даному випадку буде зобов`язання саме ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати відповідний стаж, а також здійснити перерахунок позивачу призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді. Аналогічний підхід щодо способу захисту в подібних правовідносинах між фізичною особою та пенсійним органом в справах щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання використано Верховним Судом у постанові від 12 вересня 2023 року у справі № 540/7777/21. Так, за наслідками розгляду цієї справи було зобов`язано пенсійний орган призначити щомісячне довічне грошове утримання позивачу, при цьому зобов`язано той територіальний підрозділ, до якого позивач звертався з усіма необхідними документами, а не той, який за принципом екстериторіальності розглядав такі документи.

З урахуванням викладеного суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання саме ГУ ПФУ в м.Києві зарахувати відповідний стаж, а також здійснити перерахунок позивачу призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням повного стажу 40 років 5 місяців 6 днів в розмірі 90% суддівської винагороди.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Судові витрати розподілу не підлягають у зв`язку зі звільненням позивача як ветерана війни-учасника бойових дій від сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 00 від 01.11.2023 про призначення (здійснення перерахунку) судді у відставці ОСОБА_1 довічного грошового утримання в частині зменшення розміру стажу судді з 40 років 5 місяців 6 днів до 20 років та зменшення відсоткового розміру щомісячного грошового утримання судді від суддівської винагороди з 90% до 50%.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та на щомісячне довічне грошове утримання судді, весь період роботи позивача на посаді судді, зазначений у рішенні Вищої ради правосуддя № 949/0/15-23 від 3 жовтня 2023 року 40 років 5 місяців 6 днів, що враховується для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у тому числі стаж роботи на посаді судді (з дати призначення на посаду судді по дату ухвалення рішення про звільнення з 16 квітня 2010 р. по 3 жовтня 2023 р.) 13 років 5 місяців 17 днів; період проходження строкової військової служби з 08 липня 1985 р. по 24 серпня 1986 р. 1 рік 1 місяць 16 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 25 серпня 1980 р. по 25 червня 1985 р. 2 роки 5 місяців; періоди роботи на посадах прокурора і слідчого з 1 вересня 1986 р. по 12 січня 2004 р. і з 18 січня 2005 р. по 20 травня 2010 р. 22 роки 7 місяців 19 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді з 25 лютого 2004 р. по 12 січня 2005 р., 10 місяців 17 днів, а також здійснити перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня його призначення з урахуванням стажу роботи на посаді судді 40 років 5 місяців 6 днів в розмірі 90% суддівської винагороди та виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку, з урахуванням раніше проведених виплат.

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 53, .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.