Справа № 260/11084/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 травня 2024 року м. Ужгород№ 260/11084/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач), яким просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.07.2023 року №65 про відмову у призначені пенсії за вислугу років;

2) зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до спеціального трудового стажу період роботи з 11.10.2017 року до 21.07.2023 року та призначити, нарахування і виплачувати з 21.07.2023 року пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.07.2023 р. №65 відмовлено позивачеві у призначенні пенсії. Дане рішення мотивовано тим, що право на призначення пенсії за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом 2148 (станом на 11.01.2017 р.) мають вислугу років та стаж не менше 26 років 6 місяців, однак згідно поданих позивачем документів, підтверджений в установленому порядку спеціальний стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, станом на 11.10.2017 р. становить 23 роки 8 місяців 28 днів. Зданим рішенням позивач не погоджується, вважає його незаконним та таким, що порушує її право на пенсію за вислугу років, що й стало причиною звернення до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачеві в разі заперечення проти позову надати суду письмовий відзив на позовну заяву.

У подальшому на адресу суду від представника відповідача надійшли: копія оскаржуваного рішення, розрахунок стажу, додаткові матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 та письмова заява, згідно змісту якої вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити позивачеві в їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено відомостями трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (дата заповнення з 01 липня 1991 року), що позивач в періоди з 14.01.1994 року по 21.07.2023 року працювала на наступних посадах:

- з 14.01.1994 р. по 01.04.1997 р. на посаді медсестри фізіотерапевтичного кабінету дільничної лікарні с. Керецьки (спеціальний стаж - 3 р. 2 м. 18 д.);

- з 01.04.1997 р. по 17.05.2001 р. на посаді медсестри Лютьянської дільничної лікарні (спеціальний стаж -4 р. 1 м. 16 д.);

- з 17.05.2001 р. по 02.04.2013 р. на посаді медичної сестри загальної практики сімейної медицини амбулаторії (спеціальний стаж - 11 р. 10 м. 13 д.);

- з 02.04.2013 р. по 02.01.2015 р. на посаді сестри медичної загальної практики- сімейної медицини с. Люта Центру ПМСД Великоберезнянського району (спеціальний стаж 1 р. 9 м. Од.);

- з 02.01.2015 р. по 01.08.2018 р. на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини АЗПСМ с. Люта КУ «Центр ПМСД» (спеціальний стаж - 3 р. 7 м. 0 д.);

- з 01.08.2018 р. по 02.05.2019 р. на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини АЗПСМ с. Люта КНП «Центр ПМСД Великоберезнянської районної ради Закарпатської області (спеціальний стаж - 0 р. 9 м. 0 д.);

- з 02.05.2019 р. по 28.04.2021 р. на 0,5 посади сестри медичної загальної практики сімейної медицини АЗПСМ с. Люта КНП «Центр ПМСД Великоберезнянської районної ради Закарпатської області (спеціальний стаж - 1 p. 11 м. 27 д.):

- з 28.04.2021 р. по 02.01.2023 р. на 0,75 посади сестри медичної загальної практики-сімейної медицини АЗПСМ с. Люта КНП «Великоберезнянський центр первинної медико-санітарної допомоги Ужгородської ради» (спеціальний стаж - 1 р. 8 м. 6 д.);

- з 02.01.2023 р. по 21.07.2023 р. на посаді сестра медична (брат медичний) (спеціальний стаж - 0 р. 6 м. 30 д.).

21 липня 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою за призначенням пенсії за вислугу років.

За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто ГУ ПФУ в Сумській області, яке 28 липня 2023 року прийняло рішення за №65 про відмову у призначені пенсії. Вищевказане рішення відповідача мотивовано тим, що право на призначення пенсії за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом 2148 (станом на 11 жовтня 2017 року) мають вислугу років та стаж не менше 26 років 6 місяців, однак згідно документів, підтверджений в установленому порядку спеціальний стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить 23 роки 8 місяців 28 днів, що є не достатнім для призначення такої пенсії.

Позивач вважаючи рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 28 липня 2023 року №65 протиправним та таким, що підлягає скасуванню звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно положень ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положеннями ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до якого пункт «е» вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

03 жовтня 2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 2-1.

Згідно з п.2-1 Розділу 15 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: «До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Цією Постановою визначено, що пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 р. не менше 25 років і після цієї дати: з 1 квітня 2015 р. по 31 березня 2016 р. - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 р. по 31 березня 2018 р. - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 р. по 31 березня 2019 р. - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 р. по 31 березня 2020 р. - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 р. по 31 березня 2021 р. - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 р. по 31 березня 2022 р. - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 р. по 31 березня 2023 р. - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 р. по 31 березня 2024 р. - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 р. або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом другим постановляючої частини, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального захисту: які в період до 1 січня 2016 р. мали вислугу років на відповідних посадах не менше від тривалості, передбаченої абзацами другим і третім постановляючої частини; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами третім - дванадцятим постановляючої частини, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 р. по 30 червня 1966 р.; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 р. по 31 грудня 1966 р.; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 р. по 30 червня 1967 р.; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 р. по 31 грудня 1967 р.; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 р. по 30 червня 1968 р.; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 р. по 31 грудня 1968 р.; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 р. по 30 червня 1969 р.; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 р. по 31 грудня 1969 р.; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 р. по 30 червня 1970 р.; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1970 р. по 31 грудня 1970 р.; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

До Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, крім іншого, відносяться: лікарняні заклади, лікувально профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри, з наступним найменуванням посад: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Суд зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017, набрав чинності 11.10.2017, таким чином стаж, передбачений Законом № 1788-XII для призначення пенсії за вислугу років особі необхідно набути до 11.10.2017.

Відповідно до записів трудової книжки позивача, станом на 11.10.2017 у позивача наявно 23 роки 8 місяців 28 днів спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років. Суд зазначає, що виходячи із позовної заяви та відзиву на позов, сторонами визнаний факт правдивості записів в трудовій книжці на стаж, який відповідно до цих записів встановлений відповідачем.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту, з точки зору його відповідності Конституції та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії.

Суд зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

З урахуванням зазначеного, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачці пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.

Тобто, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Отже, враховуючи положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за вислугу років згідно положень пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 року у справі № 440/1286/20.

Разом з цим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що станом на 11 жовтня 2017 року ОСОБА_1 мала достатньо спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тобто, у суду відсутні підстави вважати, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії 21.07.2023 року ОСОБА_1 мала право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки з наданих матеріалів не вбачається, що станом на 11 жовтня 2017 року її спеціальний стаж був більшим ніж 25 років.

Таким чином, на переконання суду, відповідачем правомірно, в межах та спосіб, встановлений чинним законодавством прийнято рішення про відмову позивачеві в призначенні пенсії за вислугу років на підставі «е» статті 55 Закону №1788-XII.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального трудового стажу позивача періоди роботи з 11.10.2017 року по 21.07.2023 року та призначити їй пенсію за вислугу років з дати її звернення до пенсійного органу на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки, як вбачається з оскаржуваного рішення до страхового та спеціального стажу позивача зараховано всі періоди роботи, згідно трудової книжки останньої, однак як вже зазначалося вище, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017, набрав чинності 11.10.2017, таким чином стаж, передбачений Законом № 1788-XII для призначення пенсії за вислугу років особі необхідно набути до 11.10.2017. Відтак, спеціальний стаж набутий ОСОБА_1 після 11.10.2017 року не може бути врахований для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення.

Проаналізувавши в сукупності усі наведені норми права, аргументи, наведені сторонами в обґрунтування своїх позицій та письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України, судовий збір не підлягає стягненню із відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець