Справа № 500/696/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/696/24

10 травня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 про відмову у рапорті ОСОБА_1 від 19.12.2023 про звільнення його з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується медичним висновком лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 19.12.2023 про звільнення його з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, та передати цей рапорт для подальшого розгляду за належністю для прийняття рішення по суті рапорту, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.12.2023 звернувся до свого безпосереднього командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення його з військової служби через сімейні обставини на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ через необхідність постійного догляду за хворою матір`ю, рапорт зареєстровано відповідачем 19.12.2023. До рапорту додані нотаріально засвідчені копії документів, що підтверджують необхідність догляду та факт родинних відносин. Серед таких документів Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 31.10.2023 № 168/109, нотаріальні копії паспорту ОСОБА_2 , свідоцтва про народження ОСОБА_1 , висновку про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, акту проведення обстеження сім`ї № 1308 від 22.11.2023 року, копія Довідки від 14.08.2023 № 198, та копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 . Просить врахувати, що матері позивача, виповнилось 66 років, вона є особою похилого віку та потребує постійного стороннього догляду, з осіб, які можуть надавати їй постійний догляд, є лише її син ОСОБА_1 . Після цього, позивач отримав відповідь на свій рапорт, відповідно до якої «відсутні підстави для звільнення - надана довідка ЛКК не є підставою у відповідності до вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" для звільнення із військової служби по необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю». На думку позивача, наявні підстави для звільнення його з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю. Таким чином, позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у такому звільненні, що і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Звернув увагу суду на тому, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується виключно відповідним медичним висновком МСЕК, у той час як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною до 18 років підтверджується висновком ЛКК. Відтак, на переконання відповідача, наданий позивачем Витяг з протоколу ЛКК №168/109 від 31.10.2023 не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю позивача та слугувати підставою для звільнення позивача з військової служби, оскільки в даному випадку позивач повинен надати висновок МСЕК.

Ухвалою суду від 10.05.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін)

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 19.10.2023.

Позивач 19.12.2023 звернувся з рапортом до відповідача про звільнення з військової частини через такі сімейні обставини: необхідність постійного догляду за хворою матір`ю - ОСОБА_2 . До даного рапорту позивачем долучено нотаріально завірені копії: Витягу з протоколу засідання ЛКК Приватного підприємства "Медікус" про наявність когнітивних порушень гр. ОСОБА_2 , згідно якого вона потребує постійного стороннього догляду від 31.10.2023 №168/109, паспорту ОСОБА_2 , Свідоцтва про народження ОСОБА_1 , Висновку про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі від 31.10.2023, Акту обстеження сім`ї №1308 від 22.11.2023, Довідки від 14.08.2023 №198, Свідоцтва про смерть ОСОБА_3 .

Після цього, відповідач прийняв рішення, яке оформлене листом №1496/9/25 від 06.01.2024, в якому зазначив наступне. У даному випадку для підтвердження необхідності стороннього догляду за хворою матір`ю - ОСОБА_2 , позивачу слід було надати саме висновок медико-соціальної експертної комісії, а не висновок лікарсько-консультативної комісії. Вказав, що надана позивачем копія Висновку про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку унаслідок яких вони потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 31.10.2023, не є належним підтверджуючим документом наявності сімейних обставин достатніх для звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ. З наведених підстав, відповідач повідомив, що рапорт позивача від 19.12.2023 (вх.№4777 від 19.12.2023) про звільнення з військової служби залишено без реалізації, тобто Військова частина НОМЕР_1 не буде клопотати перед командиром Військової частини НОМЕР_3 про прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 1 статті 2 Закону № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно частини 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ).

В свою чергу, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та триває на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII).

Положеннями ст. 2 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, які передбачають, серед іншого, з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів та визначення їх призначення на особливий період.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення 29.03.2023 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.03.2023 №88 та проходить військову службу у військовому званні «солдат».

Позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII з огляду на те, що його матір ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження наявності сімейних обставин, достатніх для виникнення права на звільнення з військової служби, Позивач посилається на Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 31.10.2023, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендується отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Також позивач покликається на Акт проведення обстеження сім`ї №1308 від 22.11.2023, згідно якого позивач проживає разом із ОСОБА_2 та надає їй соціальні послуги з догляду.

Крім цього, позивачем до матеріалів даної справи долучено довідку Приватного підприємства "Дружба Сервіс-житло І" №198 від 14.03.2023, нотаріально посвідчену копію заяви ОСОБА_2 від 10.01.2024, копії паспорту ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копію рапорту ОСОБА_1 , копію рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 27.11.2023, копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , копію Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , копію Витягу з протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії Приватного підприємства " Медікус" №168/109 від 31.10.2023.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі Перелік № 413).

Переліком № 413 передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Переліком № 413, що прийнятий Кабінетом Міністрів України відповідно до ст. 26 Закону № 2232-XII, конкретизовано докази, якими підтверджується наявність підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби у разі необхідності здійснення постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка). Таким доказом щодо осіб, які досягли повноліття, є медичний висновок медико-соціальної експертної комісії.

Незважаючи на зазначене, ОСОБА_1 такого медичного висновку МСЕК до поданого відповідачу рапорту не долучив, натомість подав Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 31.10.2023, який дійсний до 31.10.2024.

Суд звертає увагу на тому, що даний Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на професійній основі форми № 080-2/о наданий для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги на професійній основі.

Водночас, Положенням про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі Положення), визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року № 189, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02 червня 2021 року за № 731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) до досягнення дитиною 16-річного віку.

Разом з тим, підпунктами 2-3 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 189 передбачено, що до основних завдань ЛКК належить здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності та надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження.

Відтак, МСЕК наділені більш ширшими повноваження та мають право формувати висновок для осіб віком понад 18 років за результатами розгляду документів, а ЛКК лише висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Відтак, на думку суду, необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

При цьому, саме на наявності висновку МСЕК як належного медичного документу, який підтверджує необхідність стороннього догляду за хворими батьками, наголосив Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2019 року у справі № 811/1375/16.

Суд також зауважує, що норми абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII не містять конфлікту щодо їх змісту, а положення Переліку № 413 конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду.

Таким чином, на переконання суду, в даному випадку, для підтвердження необхідності стороннього догляду за матір`ю ОСОБА_2 , позивач мав надати саме висновок медико-соціальної експертної комісії.

Така ж правова позиція відображена у Постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2024 у справі №260/6741/23.

То ж, перевіряючи дії відповідача при відмові у задоволенні рапорту позивача, на відповідність вимогам частини другої ст. 2 КАС України, на переконання суду , відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 10 травня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.