Справа № 500/7184/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/7184/23 пров. № А/857/3210/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Мандзій О.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 08 січня 2024 року.

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо відмови у призначенні йому з 20.05.2022 пенсії за 26 років вислуги, відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 68% відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язати здійснити з 16.08.2022 призначення та проводити виплату пенсії за 26 років вислуги, відповідно п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 68% відповідних сум грошового забезпечення.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.11.2015 року йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ) в розмірі 52% відповідних сум грошового забезпечення. Вказує, що 16.08.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо перерахунку (призначення) пенсії за вислугу років в розмірі 68%, мотивуючи свою заяву тим, що його вислуга років складає 26 років 03 місяці та 28 днів. Проте, за результатом розгляду поданої заяви та наданих документів рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області йому відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки питання щодо обчислення вислуги років та підготовки і подання документів на призначення пенсії належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств і відомств, зазначено, що для призначення пенсії відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ необхідно мати 25 календарних років вислуги. Зауважує, що 11.10.2023 він звернувся до відповідача з повторною заявою стосовно перерахунку пенсії та надав наказ Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції від 14.09.2023 № 8/ОС-ЗМУ-МЮ/83 щодо внесення змін до наказу управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 03.11.2015 № 61/0015 стосовно оголошення вислуги років на час звільнення та розрахунок вислуги років для призначення пенсії та відповідного розрахунку вислуги років. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 25.10.2023 повторно відмовило йому в перерахунку пенсії з тих самих причин. Вважає вказану відмову протиправною, такою, що порушує його право на пенсійне забезпечення, оскільки відповідно до п. «а» ст. 12 Закону №2262-ХІІ мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення йому пенсії за вислугою років за цим Законом складає 25 календарних років і більше. Звертає увагу на те, що положеннями ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ та пп. «г» п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Постанова № 393) передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за вислугою років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на підставі його заяви від 11.10.2023, здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за пунктом «а» статті 12 цього Закону з 01.11.2022, з урахуванням раніше виплачених коштів.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Застосування лише положень п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ при обрахунку вислуги років для призначення пенсії особі, яка проходила службу, зокрема, в органах Державної кримінально-виконавчої служби, без врахування положень ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ є неправомірним та таким, що порушує встановлені гарантії її прав на пільгове пенсійне забезпечення. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що п. «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим Законом та для позивача він складає 22 календарних роки та 6 місяців і більше. У свою чергу, положеннями ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ та пп. «а» та «г» п. 3 Постанови № 393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням Закону № 2262-ХІІ та Постанови № 393. Судом першої інстанції досліджено розрахунок вислуги років позивача для призначення пенсії від 14.09.2023, складений Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання покарань Міністерства юстиції, згідно з яким календарна вислуга позивача становить 15 років 10 місяців 23 дні, пільгова - 26 років 03 місяці 28 днів. В спірному випадку за встановлених фактичних обставин справи вислуга років позивача, враховуючи час служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, яка підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 22 років і 6 місяців, отже, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ. Позивач має право на переведення на пенсію за вислугою років за п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ з дня звернення про таке переведення (тобто з 11.10.2023), та право на перерахунок пенсії, але не більш як за 12 місяців перед місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії, тобто, з 01.11.2022.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», дає підстави для висновку про те, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років», при цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). Звертає увагу на те, що для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі, до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення в частині відмвови у задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 03.11.2015 звільнений наказом управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 03.11.2015 № 61/0015. Згідно з цим наказом вислуга років на день звільнення становить: у календарному обчисленні: 15 років 10 місяців 23 дні; загальний трудовий стаж: 27 років 01 місяць 15 днів (а.с.10).

З 04.11.2015 позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ в розмірі 52% відповідних сум грошового забезпечення та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області (а.с.9).

16.08.2023 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про переведення його на пенсію за вислугою років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ в розмірі, передбаченому п. «а» ст. 13 цього Закону з моменту настання права на пенсію, а саме в розмірі 68% відповідних сум грошового забезпечення за 26 повних років вислуги (а.с.14).

Листом від 30.08.2023 № 7750-7863/Д-02/8-1900/23 відповідач повідомив, що питання щодо обчислення вислуги років та підготовки і подання документів на призначення пенсії належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств і відомств. Одночасно зазначив, що відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються незалежно від віку особам, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2020 і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше (а.с.6).

Наказом Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції від 14.09.2023 № 8/ОС-ЗМУ-МЮ/83 внесено зміни до наказу управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 03.11.2015 № 61/0015, а саме після слів: «вислуга років на день звільнення становить: у календарному обчисленні 15 років 10 місяців 23 дні» доповнено словами «у пільговому обчисленні 26 років 03 місяці 28 днів» (а.с.11).

11.10.2023 позивач повторно звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, надавши наказ Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції від 14.09.2023 № 8/ОС-ЗМУ-МЮ/83 щодо внесення змін до наказу управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 03.11.2015 № 61/0015 та розрахунок вислуги років для призначення пенсії від 14.09.2023 (а.с.5).

Листом від 25.10.2023 № 9630-9798/Д-02/8-1900/23 відповідач повідомив, що питання щодо обчислення вислуги років та підготовки і подання документів на призначення пенсії належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств і відомств. Одночасно зазначив, що відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються незалежно від віку особам, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2015 по 30.09.2016 і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше (а.с.7).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу в переведенні на пенсію за вислугою років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на підставі його заяви від 11.10.2023, здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача за пунктом «а» статті 12 цього Закону з 01.11.2022, з урахуванням раніше виплачених коштів.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ). Вказаним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

На час звільнення позивача зі служби та призначення йому пенсії Закон № 2262-XII містив наступні норми.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту «б» статті 1-2 Закону № 2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно зі ст. 10 Закону № 2262-XII призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби серед іншого: з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України на виконання Закону № 2262-ХІІ прийняв постанову № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі Постанова № 393).

Пунктом 1 Постанови № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції та невоєнізованої професійно-пожежної охорони, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ та Міністерством юстиції.

Відповідно до п. «г» ч. 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, як один місяць служби за сорок днів: час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за сорок днів.

У постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду прийшов до висновку, що Законом № 2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів. Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

У зазначеній постанові колегія суддів касаційного суду також прийшла до висновку про необґрунтованість висновків відповідача про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Приймаючи висновок, викладений у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, Верховний Суд виходив із того, що редакція пункту 3 Постанови № 383 чинна на момент розгляду справи № 805/3923/18-а на відміну від статті 12 Закону № 2262-XII передбачала можливість зарахування пільгової вислуги років до стажу для призначення пенсії за вислугу років, оскільки абзац 1 пункту 3 Постанови № 393 до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» встановлював, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах […] час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів […], тож суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не було враховано приписи підзаконного нормативно-правового акта.

Статтею 17 Закону № 2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-XII встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів вказує, що Законом № 2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Постановою № 393 визначено порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Відповідно до редакції Постанови № 393, яка була чинна на момент звільнення позивача зі служби, до вислуги років для призначення пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується період служби на пільгових умовах.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що остаточною датою закінчення проходження служби в органах внутрішніх справ є 03.11.2015.

Таким чином, застосування лише положень п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ при обрахунку вислуги років для призначення пенсії особі, яка проходила службу, зокрема, в органах Державної кримінально-виконавчої служби, без врахування положень ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ є неправомірним та таким, що порушує встановлені гарантії її прав на пільгове пенсійне забезпечення.

Із матеріалів справи слідує, що згідно з наказом управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 03.11.2015 №61/0015 вислуга років позивача на день звільнення становить: у календарному обчисленні: 15 років 10 місяців 23 дні; загальний трудовий стаж: 27 років 01 місяць 15 днів.

Наказом Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції від 14.09.2023 № 8/ОС-ЗМУ-МЮ/83 внесено зміни до наказу управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 03.11.2015 № 61/0015, а саме після слів: «вислуга років на день звільнення становить: у календарному обчисленні 15 років 10 місяців 23 дні» доповнено словами «у пільговому обчисленні 26 років 03 місяці 28 днів».

Також, згідно з розрахунком вислуги років позивача для призначення пенсії від 14.09.2023, складеним Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання покарань Міністерства юстиції, календарна вислуга становить 15 років 10 місяців 23 дні, пільгова - 26 років 03 місяці 28 днів, трудовий стаж - 27 років 01 місяць 15 днів.

Враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції те, що оскільки вислуга років позивача, яка підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 22 років і 6 місяців, тому позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Доводи скаржника про те, що право на пенсію виникає виключно у разі наявності календарної вислуги років є безпідставними, оскільки ст. 17-1 Закону №2262-ХІІ, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» та Постанова № 393 встановлюють правило, за яким при визначенні права на пенсію може бути застосована вислуга років у пільговому обчисленні.

Згідно із ст. 48 Закону № 2262-ХІІ заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 50 Закону № 2262-ХІІ особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів «а», «в» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків.

Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією (ч. 3 ст. 50 Закону №2262-ХІІ).

За приписами ст. 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Із матеріалів справи слідує, що позивач 16.08.2023 та 11.10.2023 звертався до Головного управління Пенсійного фонду України із заявами про переведення його на пенсію за вислугу років згідно п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому, лише 11.10.2023 позивачем було подано відповідачу наказ Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції від 14.09.2023 № 8/ОС-ЗМУ-МЮ/83, яким наказ управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 03.11.2015 № 61/0015 доповнено інформацією про вислугу років на день звільнення у пільговому обчисленні 26 років 03 місяці 28 днів, та відповідний розрахунок вислуги років позивача для призначення пенсії від 14.09.2023.

Таким чином, позивач має право на переведення на пенсію за вислугу років за п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ з дня звернення про таке переведення (тобто з 11.10.2023), та право на перерахунок пенсії, але не більш як за 12 місяців перед місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії, тобто, з 01.11.2022.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у переведенні позивача на пенсію за вислугу років згідно п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ та необхідність відновлення порушених прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію за вислугу років згідно п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ на підставі його заяви від 11.10.2023, а також здійснити перерахунок та виплату його пенсії за п. «а» ст. 12 цього Закону з 01.11.2022, з урахуванням раніше виплачених коштів.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі № 500/7184/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 09 травня 2024 року.