Справа № 400/3505/24
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 р. № 400/3505/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Тяннікової А.С., представника відповідача Гаїбова Р.Е. за правилами позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ з особливостями, передбаченими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056,
провизнання протиправною та скасування постанови від 21.09.2023 №52826358,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), далі Відділ або відповідач, від 21.09.2023 № 52826358 про стягнення виконавчого збору в розмірі 5 035,07 дол. США та 2 694,42 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 , зокрема, вказала, що стягнення виконавчого збору за відсутності виконання судового рішення не відповідає нормам Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404).

Ухвалою від 22.04.2024 суд залишив позов без руху.

Ухвалою від 30.04.2024 суд поновив позивачу строк звернення до адміністративного суду, відкрив провадження у справі, призначив її розгляд на 07.05.2024, встановив Відділу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою від 30.04.2024 суд повернув позивачу уточнену позовну заяву від 25.04.2024 (арк. 88-91).

Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

В судовому засіданні представник Відділу проти задоволення позову заперечив з підстав, що викладені у відзиві (арк. 144-149). Так, представник відповідача вказав, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору відповідає частині третій статті 40 Закону № 1404. Також Відділ зазначив про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду та, відповідно, про безпідставність поновлення судом цього строку.

Як встановлено судом (у тому числі з рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 у справі № 400/12523/23, далі Рішення у справі № 400/12523/23, арк. 40-44, та з постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі № 400/12523/23, далі Постанова у справі № 400/12523/23, арк. 45-53), 08.11.2016 старший державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного управління юстиції у Миколаївській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 52826358 з виконання виконавчого листа № 490/7220/15-ц, виданого 12.03.2016 Ленінським районним судом м. Миколаєва (далі Постанова про відкриття виконавчого провадження, арк. 20). Стягувачем у Постанові про відкриття виконавчого провадження вказано АТ «Укрсиббанк», боржником ОСОБА_1 .

Згідно із вказаним виконавчим листом, з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в солідарному порядку мали бути стягнуті: 44 455,57 дол. США кредитна заборгованість, 5 895,18 дол. США прострочена заборгованість за процентами, 25 117 грн пеня, 1 827 грн (з кожного боржника) судовий збір.

Судом встановлено, що 08.11.2016 було відкрито також виконавче провадження № 52826378, боржник ОСОБА_3 .

У пункті 3 Постанови про відкриття виконавчого провадження вказано про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 5 035,07 дол. США і 2 694,42 грн.

21.09.2023 головний державний виконавець Відділу, на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404, виніс постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП № 52826358, боржник - ОСОБА_1 , ВП № 52826378, боржник ОСОБА_3 ). Цими постановами було припинено чинність арештів майна боржників та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

21.09.2023 головний державний виконавець Відділу, з посиланням на статті 3, 27, 40 Закону № 1404, виніс постанови про стягнення виконавчого збору: ВП № 52826358, боржник ОСОБА_1 , і ВП № 52826378, боржник ОСОБА_3 .

У 2023 році ОСОБА_3 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови про стягнення виконавчого збору від 21.09.2023 ВП № 52826378 і ВП № 52825358. У позові ОСОБА_1 була вказана третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Рішенням у справі № 400/12523/23 суд задовольнив позов ОСОБА_3 .

Постановою у справі № 400/12523/23 апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу Відділу, скасував Рішення у справі № 400/12523/23 в частині визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 21.09.2023 ВП № 52826358 (боржник ОСОБА_1 ), у цій частині позовних вимог відмовив, в іншій частині Рішення у справі № 400/12523/23 залишив без змін. Підстава для відмови в частині позовних вимог «… постанова про стягнення виконавчого збору від 21.09.2023 ВП № 52825358 не стосується ОСОБА_3 , а тому не порушує його прав …».

Правомірність постанови про стягнення виконавчого збору від 21.09.2023 ВП № 52826358 є предметом розгляду у цій справі.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону № 1404, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У Постанові про відкриття виконавчого провадження та у спірній постанові про стягнення виконавчого збору суми виконавчого збору співпадають, що свідчить про те, що в період з листопада 2016 року до вересня 2023 року виконавчий збір з ОСОБА_1 не стягнуто.

Станом на 08.11.2016 (дата Постанови про відкриття виконавчого провадження) діяла інша редакція частини другої статті 27 Закону № 1404, відповідно до якої виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Ця норма була чинною до 28.08.2018 (дата набрання чинності Законом України від 03.07.2018 № 2475-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання»).

Інформації про стягнення з позивача будь-яких сум за виконавчим листом сторони не надали, отже, докази фактичного виконання рішення (відповідно до виконавчого листа) відсутні.

Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі № 420/2013/22 зазначив, що «… факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас, за обставин цієї справи , розмір такого виконавчого збору становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом …».

У зазначеній справі Верховний Суд погодився з рішенням суду першої інстанції, яким було задоволено позов про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору (що була винесена після повернення виконавчого документа стягувачу) у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за виконавчим документом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про задоволення позову.

Сплачена позивачем сума судового збору (1 944,48 грн), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відділу.

Позивач заявила про стягнення на її користь 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження відповідної вимоги подала:

ордер на надання правничої (правової допомоги) від 01.04.2024 (арк. 56);

свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (арк. 59);

профайл з Єдиного Реєстру адвокатів України (арк. 60);

договір № 09/23/7 від 21.09.2023 про надання правничої допомоги (далі Договір, арк. 57-58);

додаткову угоду № 1 від 01.04.2024 до Договору (далі Додаткова угода, арк. 54);

акт від 01.04.2024 про прийняття-передачі наданих послуг (далі Акт, арк. 55).

У Додатковій угоді вказано, що адвокат Гладиш Я.М. надає ОСОБА_1 правничу допомогу «… у спорі з Інгульським відділом державної виконавчої служби … зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів Клієнта у Інгульському відділі державної виконавчої служби … та Миколаївському окружному адміністративному суді …». Сума витрат на: «Підготовка та направлення заяви до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління … про закінчення ВП № 52826358 та заяви про надання копії постанови про відкриття ВП № 52826358 та інформації щодо дій, які вчинялись державним виконавцем в процесі перебування ВЛ на примусовому виконанні» - 1 000 грн; сума витрат на: «Підготовка позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору № 52826358 від 21.09.2023 року» - 4 000 грн.

В Акті вказано, що «Виконавець з 22 вересня 2023 року по 01 квітня 2024 року надав Замовнику юридичні послуги відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 09/23/7 від 21.09.2023 року та Додаткова угода № 1 до договору про надання правничої допомоги № 09/23/7 від 21.09.2023 року від 01 квітня 2024 року, а Замовник прийняв надані послуги. Вартість послуг за період, вказаний в п.1 цього Акту, становить 5000,00 (п`ять тисяч) гривень …».

Суд зазначив, що представництво інтересів позивача в органах державної виконавчої служби, листування з ними, отримання інформації тощо не є правничою допомогою, пов`язаною зі справою, тому сума 1 000 грн, яку позивач має сплатити адвокату, не належить до судових витрат.

Крім того, листування адвоката позивача з органами державної виконавчої служби (згідно з текстом позову і доданими до нього доказами) відбулося у лютому-березні 2024 року, тобто відповідні дії адвоката не були визначені Додатковою угодою від 01.04.2024.

У Договорі відсутня інформація про надання позивачу правничої допомоги із захисту прав ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП № 52826358, відповідні відомості наявні у Додатковій угоді. З огляду на дату Додаткової угоди, зазначення в Акті того, що послуги (вартістю 5 000 грн) були надані в період з 22.09.2023 до 01.04.2024, є безпідставним.

Оцінюючи обґрунтованість та пропорційність (пункт 2 частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України) заявлених до стягнення 4 000 грн за підготовку позовної заяви, суд врахував, що адвокат Гладиш Я.М. була представником ОСОБА_3 у справі № 400/12523/23, подала від імені ОСОБА_3 позовну заяву, в якій ОСОБА_1 визначила третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відділу суми 4 000 грн за підготовку позовної заяви, зміст якої (крім інформації про результати розгляду справи № 400/12523/23) майже не відрізняється від змісту позовної заяви, що була подана від імені ОСОБА_3 , на думку суду, не є обґрунтованим та пропорційним, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 500 грн.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору, що була винесена 21.09.2023 головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ширком Сергієм Леонідовичем у виконавчому провадженні № 52826358.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код - 34993225) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1 944,48 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код - 34993225) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна