Справа № 320/1141/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2024 року № 320/1141/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування висновку та наказу та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі по тексту також відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок щодо результатів оцінювання якості роботи заступника начальника першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора Яцино Є.О. за 2023 рік;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 30.11.2023 №131ц Генерального прокурора в частині заступника начальника першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Офісу Генерального прокурора провести оцінку якості роботи заступника начальника першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 та затвердити висновок з урахуванням встановлених обставин судовим рішенням.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що з 2007 року він працює в органах прокуратури на різних прокурорських і слідчих посадах, у тому числі й адміністративних. На займану посаду позивач призначений з березня 2023 року, отримавши позитивні рекомендації від керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора (далі по тексту також Спеціалізована прокуратура). Позивач зазначає про відсутність будь-яких зауважень щодо виконання ним своїх службових обов`язків та діяльності очолюваного ним структурного підрозділу з боку керівництва Спеціалізованої прокуратури. Також позивач наголошує на чітко визначеному розподілі обов`язків між працівниками першого управління, які не підлягають розширеному тлумаченню.

Позивач пояснив, що на виконання вимог наказу Генерального прокурора від 06.10.2023 №1168ц, відповідно до Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.10.2020 №503 (далі по тексту також Тимчасове положення) призначено оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора та керівників обласних прокуратур у 2023 році. В рамках означеного оцінювання позивачем було подано до Департаменту кадрової роботи та державної служби 13.11.2023 звіт від 08.11.2023 про оцінку якості роботи прокурора за 2023 рік (далі по тексту також Звіт), в якому відображено виконану позивачем у 2023 році роботу, затверджений та підписаний безпосереднім керівником керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу генерального прокурора ОСОБА_2 та заступником Генерального прокурора ОСОБА_3 .

Позивач зазначив, що при підписанні безпосереднім керівником Звіту, ним безпідставно та необ`єктивно власноручно проставлено відмітку «негативно» на першому аркуші звіту навпроти пункту 2 виконаної роботи, надавши, на думку позивача, негативну оцінку лише 1 із 67 пунктів Звіту. Інші пункти Звіту (№1 та №№3-67), на переконання позивача, залишилися поза увагою керівника без надання їм будь-якої оцінки.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно затверджено висновок про негативну оцінку усього Звіту позивача лише на підставі однієї негативної оцінки пункту 2 Звіту.

Також позивач стверджує, що відповідачем в порушення законодавчо встановлених вимог, на стадії опрацювання, підготовки та підписання спірного наказу не виявлено зазначені порушення, допущені керівником Спеціалізованої прокуратури прокурора Панченко В.М. під час виставлення оцінок, підписання звіту позивачу та, як наслідок, під час затвердження цього звіту заступником Генерального прокурора ОСОБА_3 , що призвело до протиправної видачі наказу про затвердження висновку про негативну оцінку роботи позивача.

На думку позивача, з метою приховування своєї упередженості та свавільного відношення до наданих дискреційних повноважень керівником Спеціалізованої прокуратури Панченком В.М. 09.11.2023 проведено оперативну нараду, результати якої оформлені протоколом №6 від 09.11.2023, на якій, зокрема, прийнято звіт позивача до уваги та при його оцінювання враховано фактичний стан його роботи за 2023 рік, викладений в описовій частині цього рішення, та подано звіти прокурорів, які обіймають адміністративні посади, для затвердження заступнику Генерального прокурора. Позивач зазначає про ненадання йому копії означеного протоколу на письмове звернення.

Позивач стверджує, що викладені в описовій частині протоколу №6 обставини не відповідають дійсності та протирічать його посадовим (службовим) обов`язкам, а твердження керівника Спеціалізованої прокуратури щодо невжиття позивачем необхідних та достатніх організаційних заходів щодо забезпечення належного функціонування відділів Управління 11/1 у зв`язку з не проведенням оперативних нарад, є абсурдним у зв`язку з відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між проведенням оперативних нарад і узгодженістю дій відділів Управління 11/1. Позивач зазначає, що отримання начальниками відділів Управління 11/1 виключно позитивних оцінок своєї роботи свідчить про узгодженість дії відділів означеного Управління як між собою, так і з керівництвом Управління, до якого відноситься у тому числі позивач.

Позивач зазначив, що твердження керівника Спеціалізованої прокуратури щодо не проведення позивачем жодної наради з питань діяльності прокурорів процесуальних керівників у кримінальних провадженнях, є надуманими та такими, що не ґрунтуються на положеннях законодавства, оскільки проведення позивачем таких нарад з наданням будь-яких вказівок у конкретних кримінальних провадженнях є втручанням у процесуальну діяльність прокурорів процесуальних керівників. Такі повноваження на проведення нарад з питань діяльності прокурорів процесуальних керівників у конкретних кримінальних провадженнях позивач вважає, що він міг би отримати за письмовим дорученням заступника Генерального прокурора на проведення керівником Управління 11/1 чи його заступником заслуховування стану досудового розслідування по конкретних кримінальних провадженнях з метою підготовки інформації на ім`я заступника Генерального прокурора. Позивач вважає про відсутність у нього процесуальних повноважень на проведення таких нарад. Проте, жодних письмових доручень від заступника Генерального прокурора на проведення керівником Управління 11/1 чи його заступником заслуховування стану досудового розслідування по конкретних кримінальних провадженнях позивач чи його безпосередній керівник не отримували. Крім того, посилаючись на положення наказу Офісу Генерального прокурора від 30.09.2021 №309, позивач зазначає про вичерпний перелік суб`єктів проведення таких нарад за власною ініціативою та вичерпний перелік суб`єктів, які могли доручити позивачу підготовку до проведення таких нарад.

Позивач зауважує про відсутність у нього права проводити оперативні наради самостійно з посиланням на положення Регламенту Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора від 22.02.2022 №35.

Твердження керівника Спеціалізованої прокуратури щодо того, що позивач, на відміну від інших прокурорів, обмежився складанням тільки однотипних та нескладних постанов про визначення (заміну) групи прокурорів та при цьому інших таких документів особисто не готував та у формуванні іншими участі не приймав, на переконання позивача, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності з огляду на відображену у Звіті інформацію.

Позивач наголошує, що спонукання прокурора до прийняття процесуальних рішень не уповноваженими на те Законом особами є проявом втручання у його процесуальну незалежність та самостійність.

Позивач вважає надуманими та не погоджується з доводами керівника Спеціалізованої прокуратури про те, що він є єдиним прокурором такої категорії посад, який не забезпечив розгляд жодної заяви та повідомлення про злочин в порядку статті 214 КПК України, за результатами яких внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки передумовою для вчинення таких дій має бути надходження відповідної заяви до прокурора. Проте, у протоколі №6 не зазначено про те, що позивач протягом звітного періоду отримував у спосіб, визначений КПК України, будь-яку заяву чи повідомлення про злочин, яку зобов`язаний розглянути у порядку статті 214 КПК України. Позивач наголошує на тому, що зобов`язання його вносити відомості до ЄРДР та відсутності заяви чи повідомлення про злочин лише задля заповнення звіту є протиправним. Натомість, позивач зазначає про розгляд ним за звітний період 20 звернень громадян та 1 клопотання учасника кримінального провадження, як співвиконавцем розглянуто 2 звернення громадян та забезпечено розгляд 6 звернень в управлінні відповідно до резолюції начальника управління, 1 звернення народного депутата України, 1 адвокатський запит, 3 запити на інформацію, чим спростовуються твердження керівника Спеціалізованої прокуратури про те, що позивач фактично обмежився роботою із внутрішніми документами.

Позивач наголошує на тому, що керівником Спеціалізованої прокуратури не надано оцінку якості роботи позивача за попередньою посадою, яку він обіймав за звітний період з 01.01.2023 по 23.03.2023 та позбавив позивача можливості відобразити результати такої роботи у звіті, оскільки імперативно зобов`язав подавати звіт виключно за затвердженою ним формою, в якій обов`язково мав міститися пункту №2 «проведено оперативних нарад, що потребують узгоджених дій відділів першого управління».

Позивач вважає висновок керівника Спеціалізованої прокуратури про негативну оцінку роботи позивача припущенням, а не конкретними обставинами.

Також позивач наголошує на тому, що про результати негативного оцінювання його не було повідомлено, безпосереднім керівником не роз`яснено причини негативного оцінювання. У самому Звіті відсутнє обґрунтування негативного оцінювання роботи позивача за 2023 рік. Крім того, позивачу не було надано можливості подати документи, які підтверджують показники Звіту, обґрунтувати позицію про позитивну оцінку своє роботи, як і не надано можливості висловитись на нараді, результати якої оформлені протоколом №6.

Позивач наголошує, що враховуючи результати оцінювання його роботи, відповідно до Тимчасового положення він не підлягав преміюванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що за результатами проведеного оцінювання якості роботи позивача безпосереднім керівником позивача було оцінено результати його роботи негативно та у відповідності до вимог законодавства погоджено оскаржуваний висновок, який в подальшому було затверджено спірним наказом. Враховуючи результати оцінювання роботи ОСОБА_1 , він не підлягав преміюванню відповідно до вимог Тимчасового положення.

На думку відповідача не відповідають фактичним обставинам доводи ОСОБА_1 про відсутність обґрунтування негативного оцінювання результатів його роботи за 2023 рік та обмеження його прав під час оперативної наради 09.11.2023, оскільки на ній заслуховувалися звіти усіх прокурорів Спеціалізованої прокуратури, які займають адміністративні посади станом на 2023 рік та, за потреби уточнення окремої інформації, надавалося слово відповідним прокурорам, що відображено у протоколів у графі «висловилися».

Відповідач зазначив, що позивачем не обґрунтовано нормативно порушення зі сторони керівництва Офісу Генерального прокурора під час затвердження висновку позивача щодо результатів оцінювання якості роботи.

По суті заявлених позовних вимог відповідачем вказано, що за результатами опрацювання керівником звіту позивача з`ясовано, що останній, у порівнянні з іншими прокурорами, які обіймають адміністративні посади, необхідних та достатніх організаційних заходів щодо забезпечення належного функціонування відділів цього підрозділу, їх загального керівництва, прийняття рішень управлінського характеру з цього приводу, не вжито.

Відповідачем наголошено на відсутності у Тимчасовому положенні чіткого переліку завдань, які мають бути відображені у звіті, наслідком чого є правомірність, на думку відповідача, включення до звіту пункту «проведено оперативних нарад, що потребують узгоджених дій відділів першого управління».

Крім того, відповідачем зазначено, що встановлена статтею 36 КПК України самостійність і незалежність прокурора не виключає обов`язку працівника, який обіймає адміністративну посаду, забезпечувати належну організацію роботи у підпорядкованих підрозділах. Позивач відповідно до покладених на нього Положеннями про Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони обов`язків, має проводити оперативні наради з питань, що потребують узгоджених дій відділів управлінь. Проте, позивачем такі наради не проводились, що підтверджено, зокрема, і власноручно складним Звітом.

Відповідач стверджує, що позивачем за звітний період здійснювалось процесуальне керівництво в складі прокурорів у 31 кримінальному провадженні, а не у 40, як зазначено у позові, з яких у 13 він був призначений старшим групи прокурорів. Водночас, прокурорами першого управління Спеціалізованої прокуратури у вказаний період нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснювався у 219 кримінальних провадженнях, які перебували на стадії досудового розслідування.

Також відповідач наголошує на не проведенні позивачем жодної оперативної наради у кримінальних провадженнях, де він був визначений старшим групи прокурорів, а також у кримінальних провадженнях, де він до таких груп не входив, здійснював загальне керівництво роботою цього управління з огляду на закріплені обов`язки за посадою, яку він обіймав. У кримінальних провадженнях, в яких позивач здійснював процесуальне керівництво, незважаючи на довготривале досудове розслідування, процесуальні рішення у порядку статті 283 КПК України не приймались.

З урахування означених доводів, на переконання відповідача, позивач у звітному періоді фактично обмежився роботою з внутрішніми документами, що не сприяє якісній реалізації основних завдань першого управління та свідчить про відсутність особистої активної роді ОСОБА_1 у виконанні пріоритетних основних функцій, забезпеченні досягнення результатів, продуктивного здійснення повноважень, ефективної реалізації посадових обов`язків для відповідної посади.

Відповідач наполягає на безініціативності позивача щодо не внесення пропозицій щодо призначення або переміщення прокурорів з інших підрозділів Офісу Генерального прокурора, про відрядження таких з обласних прокуратур.

Також відповідач зазначає на безпідставності тверджень позивача щодо того, що відмітка «негативно» стосується лише 1 із 67 пунктів звіту, адже оцінювання якості роботи останнього здійснено комплексно, а положеннями Тимчасового положення не передбачено надання оцінки окремо кожному із пунктів, зазначених у звіті. Отже, оцінка «негативно» стосується всього звіту, а не лише пункту 2.

Відповідач стверджує, що під час оцінювання роботи ОСОБА_1 було враховано усі критерії Звіту, його персональна роль у виконанні пріоритетних завдань управління, а також ефективність його роботи у порівнянні з іншими прокурорами, які обіймають адміністративні посади, особистого вжиття заходів щодо забезпечення належного функціонування відділів у складі структурного підрозділу з метою досягнення завдань кримінального провадження.

Також відповідач зауважує, що питання дискреції не перебуває у зв`язку з фактичним станом роботи позивача, з ефективністю виконання ним, як прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Відповідач вважає, щодо доводи позивача щодо неврахування позитивних рекомендацій під час призначення його на посаду заступника начальника управління 11/1 не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Тимчасового положення звіт про оцінювання роботи прокурорів проводиться за календарний рік, а рекомендація не відображає виконання закріплених за ним обов`язків.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представник відповідача разом з відзивом на позовну заяву подав заяву про вихід зі спрощеного провадження, мотивовану важливим значенням для відповідача вирішення спірних відносин та необхідності повного та всебічного встановлення обставин, бажання надати усні пояснення по суті спору та з урахуванням того, що позивач є службовою особою, яка у розуміння Закону України «Про запобігання корупції» займала та займає відповідальне та особливо відповідальне становище.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо:

1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище;

2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;

5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;

6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;

8) типові справи;

9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;

10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;

11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Отже, частиною четвертою вищевказаної статті імперативно визначено категорії справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження.

Із положеннями наведеної правової норми процесуального закону перекликаються й приписи частини четвертої статті 257 КАС України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частина ж друга статті 257 КАС України визначає, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до примітки до статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема, слідчі, що, з урахуванням вищенаведених положень статті 12 КАС України, свідчить про те, що дану справу дійсно не може бути віднесено до справ незначної складності.

Проте наведене, на переконання суду, не свідчить про неможливість розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, позаяк згідно з наведеною вище частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Оскільки дана справа не віднесена до імперативно визначеного переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, процесуальні перешкоди для розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження відсутні.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.07.2021 у справі №340/1901/20, від 28.07.2021 у справі №160/6740/20, від 22.07.2021 у справі №460/6542/20, від 29.07.2021 у справі №340/1727/20, від 05.08.2021 у справі №200/5490/20-а, від 23.06.2021 у справі №520/13014/2020.

Враховуючи викладене, не є переконливими твердження відповідача про неможливість розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, оскільки дана справа не віднесена до імперативно визначеного переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, процесуальні перешкоди для розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження відсутні.

Також суд зазначає, що оцінити значення справи для сторін і значний суспільний інтерес має суд в рамках конкретних правовідносин, з яких виник спір. Це означає, що вказані підстави (для розгляду справи за правилами загального позовного провадження) повинні мати своєрідне конкретизоване пояснення у вимірі певної справи; посилання на ці підстави безвідносно до конкретних фактичних підстав не достатньо для того, щоб вимагати розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в численних постановах, зокрема, від 26 травня 2022 року у справі №640/594/20, від 22 жовтня 2021 року у справі № 200/6491/20-а, від 07 жовтня 2021 року у справі № 640/23517/20, від 05 жовтня 2021 року у справі № 640/23385/20, від 05 серпня 2021 року у справі № 200/5490/20-а, від 22 липня 2021 року у справі № 460/6542/20, від 23 червня 2021 року у справі № 520/13014/2020 тощо.

При цьому суд зауважує, що лише посилання на наявність у учасника процесу бажання щодо здійснення розгляду справи за правилами загального, а не спрощеного, позовного провадження не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, як і не вимагають обов`язкового розгляду справи саме за правилами загального позовного провадження лише з урахуванням викладеного волевиявлення учасника процесу про це. У протилежному випадку суди б мусили розглядати в обов`язковому порядку у судових засіданнях за правилами загального позовного провадження усі справи, в яких учасником процесу повідомлено про особливу важливість для нього такої справи, що зводило б нанівець власну оцінку судом обставин справи через призму необхідності чи доцільності проведення судового засідання, та нівелювало б практичну ефективність інституту спрощеного провадження в принципі. В умовах надмірного навантаження судів справами такий алгоритм дій явно б не сприяв процесуальній економії. Обставини даної справи, на переконання суду, не потребують для встановлення об`єктивної істини ані обов`язкового проведення судового засідання, ані здійснення трансформації форми адміністративного судочинства зі спрощеного у загальне позовне провадження, оскільки повний та всебічний розгляд справи є загальною процесуальною вимогою для кожного судового провадження, незалежно від його форми або того, проводиться судове засідання у справі чи ні. Крім того, суд зауважує, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не позбавляє учасника процесу можливості надати будь-які докази чи письмові документи чи надати пояснення, виклавши їх у письмовій формі.

Також суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі Ахеп v. Germany, заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року , заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

При цьому, положення Кодексу адміністративного судочинства України гарантують права учасників справи безпосередньо знайомитись з матеріалами справи, зокрема і з аргументами іншої сторони та інших учасників та реагувати на ці аргументи відповідно до процесуального законодавства.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача.

У відповіді на відзив, поданій позивачем до суду, зазначається про недоцільність посилання відповідача на пункт 5.5 Положення про Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони (на правах Департаменту) Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.05.2023 №144, оскільки він носить загальний перелік можливих повноважень, які можуть бути враховані Керівником відповідного структурного підрозділу під час погодження розподілу обов`язків між працівниками структурних підрозділів Спеціалізованої прокуратури. В свою чергу, основною компетенцією працівників першого управління Спеціалізованої прокуратури, прямо визначеною у Положенні та розподілі обов`язків між працівниками управління, є здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням, участь у судовому провадженні та підтримання публічного обвинувачення у відповідних кримінальних установах, а пунктом 5.6.1 означеного положення чітко визначено перелік повноважень позивача.

Позивач наголошує, що розподіл обов`язків між працівниками першого управління Спеціалізованої прокуратури, затверджений 12.04.2023 та 20.06.2023 заступником Генерального прокурора ОСОБА_3 , не містить жодних прав і обов`язків заступника начальника управління ОСОБА_1 щодо проведення оперативних нарад з питань, що потребують узгоджених дій відділів управлінь; внесення пропозицій начальникам управлінь щодо призначення, звільнення з посад працівників підрозділу, заохочення чи притягнення їх до відповідальності, преміювання, встановлення надбавок, тощо.

Також позивачем зауважено, що незважаючи на невіднесення усіх кадрових питань до його повноважень, на виконання доручення керівництва Спеціалізованої прокуратури здійснено сприяння керівництву Департаменту та безпосередня підготовка проектів доповідної на ім`я Генерального прокурора про вжиття відповідних організаційно-розпорядчих заходів, спрямованих на доукомплектування вакантних штатних одиниць прокурорів Спеціалізованої прокуратури, у тому числі прокурорів першого управління, підготовлено проєкти профілів посад прокурорів другого та третього управлінь і опис обов`язків на вакантні посади прокурорів. Проте, у своєму Звіті позивач не акцентував уваги на виконанні означених доручень.

Позивач повторно наголошує на залишенні поза увагою та ненадання оцінки якості роботи позивача за попередньою посадою у період з 01.01.2023 по 23.03.2023 керівником Спеціалізованої прокуратури, незважаючи на те, що означений період входить до звітного 2023 року.

На думку позивача, оцінка його роботи вибудувана керівником лише на негативній оцінці, всупереч необхідності врахування повсякденної завантаженості на адміністративних посадах, здобутих досягнень та обсягу виконаної ним роботи на таких посадах за звітний оціночний період.

Позивач зазначає про необґрунтованість доводів відповідача щодо невжиття позивачем на займаній посаді необхідних та достатніх організаційних заходів щодо забезпечення належного функціонування відділів цього підрозділу, їх загального керівництва, прийняття рішень управлінського характеру, у порівнянні з іншими прокурорами, які обіймають адміністративні посади, оскільки керівником Спеціалізованої прокуратури було позбавлено позивача можливості самостійно відобразити результати роботи за 2023 рік, деталізувати її за напрямками з огляду на форму звіту.

Позивач стверджує, що ним майже кожного дня забезпечувалась взаємодія відділів управління, вживались заходи управлінського характеру шляхом проведення робочих нарад як безпосередньо з начальниками відділів та їх заступниками, так із прокурорами; службових бесід; надання практичної допомоги підпорядкованим прокурорам; опрацювання проектів службових та процесуальних документів; узагальнення статистичних даних; збору та обробки інформації для виконання щотижневих, щомісячних, щоквартальних завдань і доручень керівництва Офісу Генерального прокурора; здійснювалися заходи необхідної підготовки до судових засідань та прийняття у них участі, заходи контролю строків досудового розслідування, тощо. Водночас, повсякденна робота не передбачає формального підходу шляхом скрадання певних протоколів, а лише забезпечує якісне складання процесуальних документів, дотримання розумних строків досудового розслідування та судового розгляду у кримінальних провадженнях. За результатами такої роботи першим управлінням, у порівнянні з минулим роком, досягнуто значно більших результатів роботи, що на переконання позивача, не могло бути можливим без активного та щоденного сприяння позивача якісній реалізації основних завдань першого управління, де він працює.

Також позивачем зауважено, що належна організація роботи передбачає не лише проведення протокольних нарад, а й щоденних нарад для вирішення поточних завдань, контролю виконання доручень керівництва, строків та якості розгляду звернень, перевірки законності прийнятих процесуальних рішень, складання службових документів, обліку виконаної роботи прокурором, тощо.

Позивач зауважує, що в першому управлінні передбачений і ведеться журнал обліку оперативних нарад у начальника управління, в якому обліковуються лише протоколи оперативних нарад щодо розгляду клопотань слідчих органу досудового розслідування про продовження строків досудового розслідування та зміни правової кваліфікації, які надходять на погодження до керівника заступника Генерального прокурора. На таких нарадах заслуховувався, зокрема, і позивач. Водночас, позивач наголошує на тому, що оперативні наради з питань діяльності прокурорів, іншими керівниками підрозділів управління за вказаний період часу також не проводились.

Щодо доводів відповідача про здійснення прокурорами першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у 219 кримінальних провадженнях, позивач зазначив, що прокурорами здійснюється процесуальне керівництво у конкретних кримінальних провадженнях, у той час як позивачем безпосередньо здійснювалась уся контрольна робота, доручення, вказівки, частини службової інформації, підготовка інформації щодо актуальних кримінальних проваджень.

Позивач стверджує, що доводи відповідача щодо здійснення позивачем процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, за якими, незважаючи на довготривале розслідування, процесуальні рішення в порядку статті 283 КПК України не приймались, оскільки станом на дату оцінки ОСОБА_1 здійснював процесуальне керівництво 2 кримінальних проваджень, де особам було повідомлено про підозру. Поряд з цим, одне кримінальне провадження було зупинене у зв`язку з виконанням запиту про міжнародну правову допомогу, а по іншому виконувались слідчі дії, необхідні для завершення досудового розслідування та направлення обвинувального акта до суду.

Позивач вважає надуманими твердження відповідача щодо того, що позивач обмежився роботою з внутрішніми документами, оскільки ОСОБА_1 виконувались не внутрішні документи управління, а доручення керівництва Офісу Генерального прокурора, керівництва Спеціалізованої прокуратури, розглядались звернення, запити інших органів, контроль за якістю та строками розгляду звернень підпорядкованими прокурорами, підготовки та надання керівництву запланованих слідчих дій у всіх кримінальних провадженнях, облік судових засідань у кримінальних провадженнях, тощо. При цьому, при виконанні повсякденних завдань позивач не мав жодного зауваження, від своїх безпосередніх керівників.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

Відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора від 23.03.2023 №397ц ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора, звільнивши його з посади заступника начальника управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора. Підставою зазначено рекомендацію керівника Спеціалізованої прокуратури ОСОБА_2 , згода заступника Генерального прокурора ОСОБА_3 .

Наказом Офісу Генерального прокурора від 06.10.2023 №1168ц призначено проведення оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора та керівників обласних прокуратур з 01 по 10.11.2023. До 13.11.2023 забезпечити подання до Департаменту кадрової роботи та державної служби звітів про оцінку якості роботи прокурорів за 2023 рік за формою, визначеною в додатку до наказу Генерального прокурора від 30.10.2020 №503. До 22.11.20223 підготувати проєкт наказу Генерального прокурора про затвердження висновків щодо результатів оцінювання. За підсумками оцінювання якості роботи прокурорів за 2023 рік до 24.11.2023 підготувати проєкти наказів про преміювання прокурорів Офісу Генерального прокурора та керівників обласних прокуратур.

Позивачем подано звіт про оцінку якості роботи прокурора за 2023 рік.

Відповідно до висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора позивач отримав негативну оцінку.

Означений висновок затверджено наказом Офісу Генерального прокурора від 30.11.2023 №1516ц відповідно до статті 9 Закону України «Про прокуратуру», Тимчасового положення.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем означених рішень, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі по тексту також Закон №1697).

Статтею 4 Закону №1697 встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 81 Закону №1697 заробітна плата прокурора регулюється цим Законом, не може визначатися іншими нормативно-правовими актами та складається з посадового окладу, премій і надбавок за вислугу років, виконання обов`язків на адміністративній посаді, а також інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманого ним за відповідний календарний рік.

Відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 9 Закону №1697 Генеральний прокурор затверджує положення про систему індивідуального оцінювання якості роботи прокурорів та систему оцінювання якості роботи прокурорів.

Наказом Генерального прокурора від 30.10.2020 №503 затверджено Тимчасове положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів (далі по тексту також Тимчасове положення), згідно пунктів 1.1, 1.2 розділу 1 якого, останнє визначає порядок оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних, спеціалізованих (на правах обласних та окружних) прокуратур, а також підстави і порядок їх преміювання за результатами такого оцінювання.

Преміювання прокурорів за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік проводиться у разі позитивного або задовільного оцінювання їх роботи.

Відповідно до пункту 2.2 розділу 2 Тимчасового положення під час оцінки якості роботи прокурорів ураховується:

1) ефективність виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;

2) кількість та якість виконаних прокурором завдань, визначених положенням про самостійний структурний підрозділ, наказами та іншими організаційно-розпорядчими документами про розподіл обов`язків між прокурорами у відповідному органі прокуратури (структурному підрозділі);

3) кількість та якість виконання прокурором інших завдань і доручень керівництва;

4) дотримання правил внутрішнього службового розпорядку.

За приписами пункту 2.3 розділу 2 Тимчасового положення оцінювання якості роботи прокурорів оформлюється у вигляді звіту (згідно з додатком), що складається прокурором, який підлягає оцінюванню, і погоджується його безпосереднім керівником.

Безпосереднім керівником є:

1) для керівників самостійних структурних підрозділів Офісу Генерального прокурора, а також першого заступника і заступника керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури - Генеральний прокурор, перші заступники та заступники Генерального прокурора відповідно до розподілу обов`язків;

2) для заступників керівників самостійних структурних підрозділів, керівників та заступників керівників структурних підрозділів у складі департаментів або управлінь Офісу Генерального прокурора - керівник самостійного структурного підрозділу;

3) для прокурорів Офісу Генерального прокурора - керівник відділу, у якому прокурор обіймає посаду;

4) для керівника обласної прокуратури - Генеральний прокурор;

5) для першого заступника і заступників керівника обласної прокуратури - керівник обласної прокуратури;

6) для керівників самостійних структурних підрозділів обласної прокуратури - керівник обласної прокуратури, його перший заступник чи заступники відповідно до розподілу обов`язків;

7) для заступників керівників самостійних структурних підрозділів, керівників та заступників керівників структурних підрозділів у складі управлінь обласних прокуратур - керівник самостійного структурного підрозділу;

8) для прокурорів обласних прокуратур - керівник відділу, у якому прокурор обіймає посаду, або керівник обласної прокуратури, його перший заступник чи заступники відповідно до розподілу обов`язків (у разі безпосереднього підпорядкування прокурора керівництву обласної прокуратури);

9) для керівників окружних прокуратур та їх заступників - керівник обласної прокуратури;

10) для керівників відділів окружних прокуратур та їх заступників - керівник окружної прокуратури;

11) для прокурорів окружних прокуратур - керівник відділу окружної прокуратури, керівник окружної прокуратури (у разі відсутності відділів в окружній прокуратурі).

Відповідні звіти затверджуються керівниками вищого рівня (керівником самостійного структурного підрозділу, керівником органу прокуратури, першими заступниками та заступниками Генерального прокурора, заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури).

За результатами оцінювання якості роботи прокурора безпосереднім керівником може бути виставлено позитивну, задовільну або негативну оцінку (пункт 2.4 розділу 2 Тимчасового положення).

Пунктом 2.5 розділу 2 Тимчасового положення визначено, що у разі якщо прокурор упродовж календарного року обіймав посади в інших структурних підрозділах Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах, оцінювання проводиться з урахуванням виконуваних обов`язків на відповідних посадах.

Звіти про оцінювання якості роботи прокурорів за відповідний рік надаються до кадрового підрозділу для підготовки наказу про затвердження висновків щодо оцінювання якості роботи прокурорів (пункт 2.7 розділу 2 Тимчасового положення).

За приписами пунктів 3.3, 3.4, 3.6 розділу 3 Положення бухгалтерська служба на підставі затверджених висновків обраховує середньо визначений розмір щорічної премії у відсотках і доводить його до відома кадрового підрозділу для підготовки проектів відповідних наказів про виплату премії прокурорам.

Розмір премії за результатами оцінювання якості роботи розраховується у відсотках до суми посадового окладу відповідної посади на день видання наказу згідно з пунктом 3.2 розділу 3 цього Положення з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» .

Премія за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік виплачується прокурорам на підставі наказів Генерального прокурора, керівників обласних, спеціалізованих (на правах обласних) прокуратур протягом 15 днів після затвердження висновку щодо результатів оцінювання, але не пізніше грудня року, в якому здійснюється оцінювання якості роботи прокурорів за календарний рік.

Додаток до наказу Генерального прокурора від 30.10.2020 № 503 «Про затвердження Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів» містить встановлену форму вищевказаного звіту.

Так, зокрема, зазначений звіт повинен бути підписаний особисто прокурором, який його склав з зазначенням найменування посади такого прокурора, його ініціалів, прізвища та дати такого затвердження. Затверджується такий звіт особистим підписом безпосереднього керівника прокурора, що склав такий звіт та особистим підписом керівника вищого рівня, з зазначенням найменування посади такого безпосереднього керівника та керівника вищого рівня, їхніх ініціалів, прізвища та дати такого затвердження.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачем 08.11.2023 у відповідності до вимог Тимчасового положення було складено, підписано та подано на погодження безпосередньому керівнику звіт про оцінку якості роботи прокурора за 2023 рік, в якому останнім зазначено перелік та обсяг виконаної ним роботи протягом звітного періоду.

При цьому, зі змісту поданого позивачем Звіту вбачається про виконання наступних пунктів:

8. Забезпечено розгляд 6 звернень громадян (виконано 1 пункту із 5);

9. Кількість кримінальних проваджень, в яких здійснювалось процесуальне керівництво досудовим розслідуванням як старшим групи прокурорів за фактом/з підозрою (кількість осіб) 13/2 (2);

10. Кількість кримінальних проваджень, в яких здійснювалось процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у складі групи прокурорів 27;

11. Надано письмових вказівок слідчому 3;

14. Підготовлено та подано клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження: 2) арешту майна 2 (виконано 1 із 4 пунктів);

16. Прийнято участь у судових засіданнях з питань досудового розслідування, окрім НСРД 5;

17. Погоджено клопотань слідчого про надання дозволу на проведення НСРД 11;

22. Перевірено процесуальних рішень слідчих на їх законність та обґрунтованість/скасовано рішень слідчих 1/-;

23. Підготовлено заперечень на скарги щодо рішень, дій та бездіяльності прокурора 2;

29. Кількість кримінальних проваджень, у яких підтримувалось публічне обвинувачення/стосовно осіб як старшим групи 6/11;

30. Взято участь у судових засіданнях під час розгляду кримінальних проваджень у суді першої інстанції 11;

34. Кількість судових засідань, в яких прийнято участь під час перегляду судових рішень (вироків) судом апеляційної інстанції 3;

35. Кількість судових засідань, в яких прийнято участь під час перегляду судових рішень (вироків) судом касаційної інстанції 1;

36. Вивчено матеріалів кримінальних проваджень із складанням доповідних записок (довідок) 2;

38. Розглянуто звернень громадян 20;

42. Розглянуто клопотань учасників кримінального провадження 1;

43. Взято участь у заходах з підвищення професійного рівня (семінарах, тренінгах, онлайн-навчання)/одержано залікових балів 1/10;

45. Розглянуто звернень громадян (співвиконавець) 2;

46. Забезпечено розгляд звернень громадян в управлінні відповідно до резолюції начальника управління, які взяті на контроль виконання 6;

47. Розглянуто звернень і запитів народних депутатів України (співвиконавець) 3;

48. Розглянуто адвокатських запитів (співвиконавець) 1;

49. Розглянуто запитів на інформацію (співвиконавець) 3;

50. Забезпечено додержання строків перебування кримінальних проваджень на вивченні у відділах (кількість проваджень) 35;

51. Забезпечено участь у розгляді судами клопотань слідчих і прокурорів, судовому розгляді кримінальних проваджень та з інших питань кримінального судочинства, оскарження рішень, дій чи бездіяльність слідчих і прокурорів у кримінальному провадженні 65;

52. Вивчено інформацію про хід і результати досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження (кількість проваджень) 45;

53. Підготовлено та подано письмових позицій прокурора щодо поданої апеляційної скарги на вирок суду ( в порядку ч.3 ст.404 КПК України) 1;

54. Вивчено касаційних скарг, з яких внесені стороною захисту 2/2;

55. Прийнято участь у Верховному Суді з постановленням остаточних рішень за результатами перегляду касаційних скарг, з них згідно позиції прокурора 1/1;

56. На виконання доручення заступника Генерального прокурора як головою комісії з проведення перевірки наявності речових доказів, охоронності вилученого та арештованого майна і документів у кримінальних провадженнях, стану і умов їх зберігання у Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони, проведено інвентаризацію речових доказів 1;

57. Прийнято участь в оперативних нарадах у керівництва Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури, управління 1;

58. Підготовлено проектів протоколів за результатами проведення нарад у керівництва Офісу генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури, управління 1;

59. Проведено службових нарад із слідчими щодо питань досудового розслідування у кримінальному провадженні 5;

60. Підготовка інформації (довідок) у актуальних та резонансних кримінальних провадженнях 36;

61. Опрацьовано та вивчено матеріали наглядових проваджень у кримінальних провадженнях/кількість томів 12/223;

62. Особисто опрацьовано службових документів, які надійшли на виконання від керівництва Департаменту, начальника управління, тощо/як головним виконавцем 864/500;

63. Особисто підготовлено внутрішніх службових документів/вихідних документів 215/56;

64. Прийнято участь у круглих столах за участі керівництва Офісу Генерального прокурора щодо інформування та обговорення стану досудового розслідування у кримінальних проваджень щодо журналістів 1;

65. Забезпечено виконання вимог організаційно-розпорядчих документів, завдань і доручень керівництва Офісу генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури, здійснення заходів, визначених планами роботи, рішеннями нарад з питань роботи управління 171;

66. Підготовлено проектів постанов про визначення/заміну групи прокурорів 5/25;

67. Надано письмових частин до інформації за управління першому виконавцю відповідно до резолюції керівництва 156.

Пункти 1-7, 4 із 5 підпунктів пункту 8, пункти 12, 13, 3 з 4 підпунктів пункту 14, пункти 15, 18-21, 24-28, 31-33, 37, 39-41, 44 не містять відомостей про обсяг виконаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що заслуховування звітів прокурорів, які займають адміністративні посади, відбулось на оперативній нараді у керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони 09.11.2023, результати якої оформлено протоколом №6.

Пунктом 2 порядку денного визначено заслуховування звітів за 2023 рік, зокрема, позивача. У графі «висловились» Прізвище позивача не вказано.

У протоколі зазначено, що під час оцінки якості роботи прокурорів враховується:

- ефективність виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;

- кількість та якість виконаних прокурором завдань, визначених положенням про самостійний структурний підрозділ, наказами та іншими організаційно-розпорядчими документами про розподіл обов`язків між прокурорами у відповідному органі прокуратури (структурному підрозділі);

- кількість та якість виконання прокурором інших завдань і доручень керівництва;

- дотримання прави внутрішнього службового розпорядку.

З другого питання порядку денного здійснено заслуховування звітів прокурорів, які займають адміністративні посади, на підставі самостійно поданих та особисто заповнених письмових звітів про оцінку якості їх роботи за 2023 рік). Заслухано кожного прокурора, з`ясовано окремі відомості із поданих ними письмових звітів, що буде враховано при їх оцінюванні.

З`ясовано, що у штатному розписі Управління 11/1 послідовно та незмінного упродовж 2023 року була найбільша кількість вакантних посад прокурорів, що відповідно поклало додаткове навантаження при виконанні основних функцій цього підрозділу. Такий стан справ свідчить про очевидність в необхідності вжиття системних, послідовних та спільних дій в узгодженості діяльності Управління 11/1 з метою забезпечення якісного виконання функцій, визначених перед цим ним Положенням про Спеціалізовану прокуратуру.

Натомість, з`ясовано, що позивачем, у порівнянні з іншими прокурорами, які обіймають адміністративні посади, необхідних та достатніх заходів щодо забезпечення належного функціонування відділів цього підрозділу, їх загального керівництва, прийняття рішень управлінського характеру з цього приводу, не вжито.

Згідно поданого позивачем Звіту від 08.11.2023 ним, окрім іншого, не проведено жодної оперативної наради, що потребує узгоджених дій відділів Управління 11/1, незважаючи на безпосередність таких повноважень, які закріплені Положенням про Спеціалізовану прокуратуру (11) лише за вказаною посадою. Як наслідок, будь-яких рішень з цього приводу останній не прийняв та пропозицій не сформував.

ОСОБА_1 , серед іншого, жодних ініціатив з цього приводу, у т.ч. перед керівництвом Спеціалізованої прокуратури (11) не висловив, пропозицій щодо призначення або переміщення прокурорів з інших підрозділів Офісу Генерального прокурора ним не внесено, про відрядження таких з обласних прокуратур не подано.

У свою чергу, завдяки вірно організованій роботі усіх прокурорів, які займають адміністративні посади в Управлінні 11/1, окрім позивача, послідовному, узгодженому та системному плануванню ними організації роботи у відділах, цим структурним підрозділом у порівнянні з минулим роком досягнуто значно більших у кількісному вираженні та якісніших, з огляду на категорію кримінальних проваджень, результатів роботи.

Так, прокурорами Управління 11/1, окрім іншого, упродовж поточного майже удвічі більше, ніж минулого року, закінчено кримінальних проваджень шляхом складання та направлення до суду обвинувальних актів (18 відносно 24 осіб, проти 10 стосовно 14), у провадженні продовжує перебувати значно більше матеріалів досудових розслідувань (219 проти 167).

Незважаючи на очевидне зростання навантаження на кожного прокурора відділу, ОСОБА_1 згідно свого письмового звіту від 08.11.2023, на відміну від інших керівників підрозділів Управління 11/1, не провів жодної наради з питань діяльності цих прокурорів, відповідних матеріалів для розгляду, у тому числі у керівництва Спеціалізованої прокуратури (11) з цих питань теж не готував, ініціативи не проявляв.

Більше того, відповідно до Звіту позивача, незважаючи на вказані обставини, останній єдиний серед усіх прокурорів цієї категорії посад при виконанні закріплених за ним обов`язків в частині підготовки проектів процесуальних рішень за підписом керівництва Офісу Генерального прокурора обмежився складанням тільки однотипних та нескладних постанов про визначення (заміну) групи прокурорів. При цьому, інших таких документів, незважаючи на їх значну кількість, особисто не готував та у формуванні іншими участі не приймав, ініціатив не висловлював.

Крім того, позивач є єдиним прокурором з цієї категорії посад, який не забезпечив розгляд жодної заяви та повідомлення про злочин в порядку статті 214 КПК України, за результатами яких внесені відомості до ЄРДР.

Натомість, аналіз кількісних показників з іншого наведеного позивачем у своєму письмовому звіті переліку роботи, у своїй більшості свідчить, що останній фактично обмежився роботою з внутрішніми документами, що не сприяє продуктивній реалізації основних завдань Управління 11/1.

Ці обставини свідчать про відсутність особистої активної ролі позивача у виконанні Управлінням 11/1 пріоритетних основних функцій, забезпеченні досягнення результатів, продуктивного здійснення визначених Положенням про Спеціалізовану прокуратуру (11) та іншими організаційно-розпорядчими документами повноважень, а також ефективної реалізації обов`язків для відповідної адміністративної посади.

Такий стан справ роботи позивача за 2023 рік не може свідчити про його належну якість, а тому саме наведені обставини будуть враховані при оцінюванні його роботи за 2023 рік.

У висновку оперативна нарада вирішила, зокрема, прийняти звіт прокурора, який обіймає адміністративну посаду, за 2023 рік позивача до уваги. При оцінюванні ОСОБА_1 врахувати фактичний стан його роботи за 2023 рік, викладений в описовій частині цього рішення.

Протокол №6 містить відмітку позивача про ознайомлення 13.11.2023 о 17:43 год. та незгоду із викладеними відомостями.

У постанові від 21.04.2021 у справі № 480/4987/19 Верховний Суд сформулював правову позицію, яка полягає у тому, що допущення учасниками процедури оцінювання порушень, які можуть полягати у застосуванні формального підходу до визначення завдань, порушенні встановлених термінів проведення оцінювання, неналежному заповненні форм, виставленні балів та оцінок, що не відповідають встановленим критеріям, та затвердженні висновку, який містить таку оцінку, є підставою для скасування висновку щодо результатів службової діяльності державного службовця у встановленому порядку.

Насамперед слід зазначити, що судом надається виключно юридична оцінка відповідності проведеної процедури оцінювання та затвердження її результатів вимогам Тимчасового положення через призму встановлених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завдань та основних засад адміністративного судочинства, оскільки надання оцінки якості роботи прокурора відноситься до дискреційних повноважень відповідача в особі безпосереднього керівника ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що спірні висновок та наказ не містять жодного обґрунтування підстав встановлення позивачу негативної підсумкової оцінки безпосереднім керівником, оскільки у спірному висновку зазначено виключно про надання негативної оцінки якості роботи позивача, а спірним наказом затверджено означений висновок.

Водночас, обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що було проаналізовано усі подані документи і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувався безпосередній керівник при прийнятті такого рішення.

Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про прийняття негативного для особи рішення з огляду на наслідки, які це потягне.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

З приводу зазначеного є сталою позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 826/6528/18, від 10.04.2020 у справі № 819/330/18, від 10.01.2020 у справі № 2040/6763/18).

Оскільки спірні висновок та наказ не містять жодного обґрунтування надання негативної оцінки якості роботи позивача за 2023 рік, суд виходить із обставин, зазначених у протоколі №6.

Як вже зазначалося судом, відповідно до пункту 2.2 розділу 2 Тимчасового положення під час оцінки якості роботи прокурорів ураховується:

1) ефективність виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;

2) кількість та якість виконаних прокурором завдань, визначених положенням про самостійний структурний підрозділ, наказами та іншими організаційно-розпорядчими документами про розподіл обов`язків між прокурорами у відповідному органі прокуратури (структурному підрозділі);

3) кількість та якість виконання прокурором інших завдань і доручень керівництва;

4) дотримання правил внутрішнього службового розпорядку.

З наявних в матеріалах справи розподілів обов`язків між працівниками першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора, затверджених заступником Генерального прокурора 12.04.2023 та від 20.06.2023, як і частині покладених на позивача обов`язків є ідентичними, заступник начальника першого управління ОСОБА_1 :

- сприяє начальнику управління у забезпеченні належної організації діяльності відділів управління, взаємодії з іншими структурними підрозділами Спеціалізованої прокуратури, Офісу Генерального прокурора;

- вносить пропозиції до плану роботи Офісу Генерального прокурора, забезпечує підготовку матеріалів для розгляду на нарадах у керівництва Спеціалізованої прокуратури та управління з питань діяльності роботи управління;

- контролює виконання структурними підрозділами управління наказів, доручень керівництва Офісу Генерального прокурора та начальника управління, планових заходів, рішень нарад та інших організаційно- розпорядчих документів;

- бере участь у розробці проектів наказів Генерального прокурора, інших організаційно-розпорядчих документів;

- розглядає документи, що надійшли на вирішення, у тому числі які містять державну таємницю, доручає підлеглим працівникам їх вивчення та виконання, у межах компетенції підписує, затверджує і візує службову документацію;

- організовує і здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за додержанням законів при проведенні слідчих, негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальних провадженнях;

- контролює якість процесуального керівництва на стадії досудового розслідування та участі у судовому провадженні;

- контролює додержання строків перебування кримінальних проваджень на вивченні у відділах;

- забезпечує участь у розгляді судами клопотань слідчих і прокурорів, судовому розгляді кримінальних проваджень та з інших питань кримінального судочинства, оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчих і прокурорів у кримінальному провадженні;

- вивчає інформацію про хід і результати досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, матеріали кримінального провадження та засвідчені копії судових рішень;

- готує проєкти процесуальних та інших документів із питань діяльності прокурорів у кримінальному провадженні, які подаються на підпис керівництву Офісу Генерального прокурора;

- виконує повноваження, передбачені статтею 36 КПК України;

- контролює роботу з оприлюднення публічної інформації, розгляду інформаційних запитів з питань, що належать до компетенції управління;

- здійснює особистий прийом, забезпечує розгляд звернень громадян, запитів і звернень народних депутатів України, представників державних, громадських організацій, інших осіб, а також скарг учасників кримінального провадження на дії та рішення слідчих і прокурорів у кримінальному провадженні;

- організовує та контролює стан ведення первинного обліку роботи та звітності на закріпленому напрямку, внесення відомостей до ІАС «Облік та статистика органів прокуратури», ЄРДР;

- забезпечує підготовку матеріалів для висвітлення у засобах масової інформації та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора з питань, що належать до компетенції управління;

- у межах повноважень організовує та контролює стан ведення діловодства в управлінні;

- виконує інші завдання та службові доручення керівництва Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури і управління;

- при здійсненні загального керівництва діяльністю відділів, прийнятті рішень управлінського та процесуального характеру щодо стану досудового слідства у кримінальних провадженнях, забезпеченні організації негласних слідчих (розшукових) дій використовує відомості про зміст матеріалів дізнання (досудового слідства) з питань, які містять інформацію, віднесену до державної таємниці та інформацію Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України. Державної прикордонної служби України зі ступенями секретності «Цілком таємно», «Таємно»;

- за відсутності начальника управління виконує його обов`язки.

Тобто, на позивача, який перебуває на посаді заступника начальника першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора, покладено зазначені вище обов`язки.

В свою чергу, у протоколі №6 як одну з підстав для надання негативної оцінки позивачу, зазначено що ним, у порівнянні з іншими прокурорами, які обіймають адміністративні посади, необхідних та достатніх заходів щодо забезпечення належного функціонування відділів цього підрозділу, їх загального керівництва, прийняття рішень управлінського характеру з цього приводу, не вжито.

Суд зазначає, що в означеній частині не наведено конкретних підстав, за який безпосередній керівник позивача дійшов до таких висновків, а самі висновки є абстрактними та не підкріпленими документально. Зокрема, не зазначено, які саме «необхідні та достатні заходи щодо забезпечення належного функціонування відділів цього підрозділу, їх загального керівництва, прийняття рішень управлінського характеру» повинен був вжити позивач у перевіряємому звітному періоді.

Відсутність обґрунтованості та мотивації таких тверджень, в свою чергу, унеможливлює здійснення судом належного дослідження їх на предмет урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) у межах спірних відносин.

Також у протоколі №6 зазначено, що позивачем не проведено жодної оперативної наради, що потребує узгоджених дій відділів Управління 11/1, незважаючи на безпосередність таких повноважень, які закріплені Положенням про Спеціалізовану прокуратуру (11) лише за вказаною посадою. Як наслідок, будь-яких рішень з цього приводу останній не прийняв та пропозицій не сформував.

Судом встановлено, що наказом Генерального прокурора від 30.04.2021 №135 затверджено Положення про Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері (на правах Департаменту) Офісу Генерального прокурора (далі по тексту також Положення №135). До означеного Положення було внесено зміни наказом Офісу Генерального прокурора від 14.07.2021 №231.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 30.05.2023 №144 затверджено Положення про Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони (на правах Департаменту) Офісу Генерального прокурора (далі по тексту також Положення №144), визнавши таким, що втратив чинність, наказ від 30.04.2021 №135.

Тобто, протягом звітного 2023 року діяли Положення №135 - до 30.05.2023 та Положення №144 з 30.05.2023.

Суд зауважує, що означеними Положеннями узагальнено основні завдання та функції Спеціалізованої прокуратури у розрізі відділів та, відповідно, узагальнено повноваження працівників Спеціалізованої прокуратури, у той час як чітко визначений перелік покладених на позивача як заступник начальника першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора, визначено розподілами обов`язків від 12.04.2023 та від 20.06.2023.

При цьому, обов`язку проведення оперативних нарад, що потребують узгоджених дій відділів Управління 11/1, означені розподіли обов`язків від 12.04.2023 та від 20.06.2023 не містять.

Щодо зазначених у протоколі №6 тверджень про відсутність з боку позивача жодних ініціатив у тому числі перед керівництвом Спеціалізованої прокуратури (11), пропозицій щодо призначення або переміщення прокурорів з інших підрозділів Офісу Генерального прокурора ним не внесено, про відрядження таких з обласних прокуратур не подано, суд зазначає таке.

Відповідно до означеного протоколу №6 з`ясовано, що у штатному розписі Управління 11/1 послідовно та незмінного упродовж 2023 року була найбільша кількість вакантних посад прокурорів, що відповідно поклало додаткове навантаження при виконанні основних функцій цього підрозділу. Такий стан справ свідчить про очевидність в необхідності вжиття системних, послідовних та спільних дій в узгодженості діяльності Управління 11/1 з метою забезпечення якісного виконання функцій, визначених перед цим ним Положенням про Спеціалізовану прокуратуру.

Водночас, виходячи з розподілів обов`язків від 12.04.2023 та від 20.06.2023, до повноважень позивача не входять обов`язки, пов`язані з кадровими питаннями, як то внесення пропозицій щодо призначення або переміщення прокурорів з інших підрозділів Офісу Генерального прокурора, про відрядження таких з обласних прокуратур.

Проте, незважаючи на відсутність у позивача обов`язку вчинення дій, пов`язаних з кадровими питаннями, матеріали справи містять докази на підтвердження сприяння позивачем керівництву Департаменту та безпосередньої підготовки проєктів доповідної на ім`я Генерального прокурора про вжиття відповідних організаційно-розпорядчих заходів, спрямованих на доукомплектування вакантних штатних одиниць прокурорів Спеціалізованої прокуратури, у тому числі прокурорів першого управління, підготовлено проєкти профілів посад прокурорів другого та третього управлінь і опис обов`язків на вакантні посади прокурорів. Проте, у своєму Звіті позивач не акцентував уваги на виконанні означених доручень.

На підтвердження означеного позивачем до відповіді на відзив долучено відповідні проєкти листа від 04.04.2023 щодо скерування профілів посад прокурорів, у тому числі першого управління з додатками проєктами профілю посади прокурора другого та третього відділу першого управління Спеціалізованої прокуратури; проєкти опису обов`язків на вакантну посаду прокурора другого та третього відділу першого управління Спеціалізованої прокуратури; проєкт листа від 04.04.2023 щодо необхідності розгляду питання про підготовку до проведення конкурсу на вакантні посади; проєкт доповідної записки від 04.04.2023 щодо необхідності розгляду питання про проведення конкурсу на вакантні посади Спеціалізованої прокуратури; документи, створені, опрацьовані позивачем, які стосуються виконання доручення Генерального прокурора та виконувача обов`язків Генерального прокурора щодо відряджених працівників до Спеціалізованої прокуратури.

Щодо зазначених у протоколі №6 тверджень про непроведення позивачем жодної наради з питань діяльності прокурорів, не підготовлення відповідних матеріалів для розгляду, у тому числі у керівництва Спеціалізованої прокуратури (11) з цих питань, відсутність ініціативи позивача, суд зазначає, що відповідачем не конкретизовано, з яких саме питань мали бути проведені такі наради та що могло б слугувати підставою для необхідності їх проведення, як і відсутні нормативні обґрунтування необхідності, періодичності та обов`язку саме позивача на їх проведення.

Крім того, у протоколі жодними доводами не обґрунтовано та підтверджено, яким чином проведенням таких нарад покращується робота відділу.

На противагу означеному, суд наголошує на викладені у протоколі №6 обставини покращення роботи Управління 11/1, в якому позивач займає посаду заступника начальника, а саме: прокурорами Управління 11/1, окрім іншого, упродовж поточного майже удвічі більше, ніж минулого року, закінчено кримінальних проваджень шляхом складання та направлення до суду обвинувальних актів (18 відносно 24 осіб, проти 10 стосовно 14), у провадженні продовжує перебувати значно більше матеріалів досудових розслідувань (219 проти 167).

Водночас, судом не приймаються в якості належних та достатніх доказів викладені у протоколі №6 твердження щодо того, що завдяки вірно організованій роботі усіх прокурорів, які займають адміністративні посади в Управлінні 11/1, окрім позивача, послідовному, узгодженому та системному плануванню ними організації роботи у відділах, цим структурним підрозділом у порівнянні з минулим роком досягнуто значно більших у кількісному вираженні та якісніших, з огляду на категорію кримінальних проваджень, результатів роботи, як такі, що не містять жодного документального підтвердження та, на переконання суду, є оціночним судженням безпосереднього керівника позивача.

Судом відхиляються твердження відповідача щодо того, що позивач обмежився складанням тільки однотипних та нескладних постанов про визначення (заміну) групи прокурорів з огляду на таке.

Судом встановлено, що пунктом 66 Звіту є зазначення кількості підготовлених проектів постанов про визначення/заміну групи прокурорів, в якому зазначено, що позивачем підготовлено 5 постанов про визначення групи прокурорів та 25 про заміну групи прокурорів.

Водночас, відсутність у Звіті визначеної безпосереднім керівником графи про складання інших постанов, до якої можливо було б внести інформацію про обсяг виконаної роботи, на переконання суду, не свідчить про те, що такі постанови позивачем не складалися.

Щодо тверджень відповідача про не забезпечення позивачем розгляду жодної заяви та повідомлення про злочин в порядку статті 214 КПК України, за результатами яких внесені відомості до ЄРДР, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 214 КПК України визначено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

З наведених положень вбачається, що внесенню відомостей до ЄРДР передує надходження заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення, зокрема, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Проте, відповідачем не наведено жодних доводів, підтверджених належними та допустимими доказами, надходження безпосередньо позивачу таких заяв, повідомлень чи самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Як наслідок, у суду відсутні підстави вважати об`єктивними та неупередженими твердження відповідача щодо не забезпечення позивачем розгляду жодної заяви та повідомлення про злочин в порядку статті 214 КПК України, за результатами яких внесені відомості до ЄРДР.

Суд наголошує на тому, що визначений у формі звіту про оцінку якості роботи прокурора за 2023 рік безпосереднім керівником узагальнений перелік найменування завдань, доручень, без прив`язки його до безпосередньо покладених на позивача обов`язків згідно розподілів обов`язків від 12.04.2023 та від 20.06.2023, зобов`язує позивача звітувати лише про обсяг роботи згідно такого переліку, без надання йому можливості пояснити та підтвердити документально увесь обсяг виконаної за 2023 рік роботи. Крім того, такий перелік не дає можливості безпосередньому керівнику оцінити якість роботи позивача за весь 2023 рік, оскільки на посаді заступника начальника управління від перебував з 23.03.2023 і до кінця звітного року. У період з 01.01.2023 по 22.03.2023 позивач обіймав посаду заступника начальника управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора.

Означені обставини, на переконання суду, свідчать про застосування формального підходу до визначення завдань, доручень, визначених у пунктах звіту, який підлягав обов`язковому заповненню позивачем.

У спростування доводів відповідача щодо того, що позивач фактично обмежився роботою з внутрішніми документами позивачем зазначено про виконання ним не внутрішніх документів управління, а доручень керівництва Офісу Генерального прокурора, керівництва Спеціалізованої прокуратури, розглядались звернення, запити інших органів, здійснювався контроль за якістю та строками розгляду звернень підпорядкованими прокурорами, підготовка та надання керівництву запланованих слідчих дій у всіх кримінальних провадженнях, облік судових засідань у кримінальних провадженнях, тощо. При цьому, при виконанні повсякденних завдань позивач не мав жодного зауваження, від своїх безпосередніх керівників.

Доводи позивача знайшли відображення у Звіті, зокрема, в частині забезпечення розгляду 6 звернень громадян; розглянуто звернень громадян 20; розглянуто звернень громадян (співвиконавець) 2; на виконання доручення заступника Генерального прокурора як головою комісії з проведення перевірки наявності речових доказів, охоронності вилученого та арештованого майна і документів у кримінальних провадженнях, стану і умов їх зберігання у Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони, проведено інвентаризацію речових доказів 1; розглянуто клопотань учасників кримінального провадження 1; забезпечено розгляд звернень громадян в управлінні відповідно до резолюції начальника управління, які взяті на контроль виконання 6; розглянуто звернень і запитів народних депутатів України (співвиконавець) 3; розглянуто адвокатських запитів (співвиконавець) 1; розглянуто запитів на інформацію (співвиконавець) 3; забезпечено виконання вимог організаційно-розпорядчих документів, завдань і доручень керівництва Офісу генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури, здійснення заходів, визначених планами роботи, рішеннями нарад з питань роботи управління 171 тощо.

Суд також зауважує, що у протоколі №6 не відображено оцінку якості роботи позивача з урахуванням усіх виконаних ним завдань та доручень, не міститься інформація щодо надання оцінки усьому переліку виконаної ним роботи, зазначеному у Звіті.

З урахуванням означених обставин, виходячи зі змісту протоколу №6, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем було надано повну оцінку якості роботи позивача за увесь 2023 рік, що, в свою чергу, свідчить про передчасність надання позивачу негативної оцінки його діяльності за 2023 рік без врахування усіх перелічених вище обставин.

Крім того, відсутність у протоколі №6 інформації щодо надання можливості позивачу надати пояснення з приводу порушених питань, що підтверджується відсутністю у графі «висловились» прізвища позивача, свідчить про порушення його права на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Складовими частинами принципу верховенства права згідно з Доповіддю Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційська комісія) від 4 квітня 2011 року (доповідь) є, зокрема, юридична визначеність, заборона свавілля, дискримінації та рівність перед законом.

Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон (a law), яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, посадовій особі, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції.

Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади.

Посадові особи, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язані передусім правильно оцінювати обставини у кожному конкретному випадку, і не допускати при цьому зловживання владою. В основі мотивації такого вибору має бути законність, обґрунтованість, доцільність, справедливість прийнятого рішення.

Так, суд зазначає, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування висновку щодо результатів оцінювання якості роботи позивача та наказу, яким такий висновок було затверджено.

При цьому, судом відхиляються твердження позивача щодо того, що відмітка «негативно» стосується лише 1 із 67 пунктів звіту, адже оцінювання якості роботи останнього здійснено комплексно, а положеннями Тимчасового положення не передбачено надання оцінки окремо кожному із пунктів, зазначених у звіті. Отже, оцінка «негативно» стосується всього звіту, а не лише пункту 2.

Водночас позовні вимоги в частині зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Офісу Генерального прокурора провести оцінку якості роботи заступника начальника першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора Яцино Є.О. та затвердити висновок з урахуванням встановлених обставин судовим рішенням, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки суд не може втручатися у дискреційні повноваження відповідача в частині призначення та проведення оцінки якості роботи прокурора та перебирати на себе дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо призначення проведення оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора та керівників обласних прокуратур.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи положення частини другої статті 9 КАС України та статтю 13 Конвенції суд вважає за можливим вийти за межі позовних вимог та обрати інший спосіб захисту, який є необхідним для відновлення порушеного права позивача, а саме, зобов`язати відповідача розглянути повторно питання щодо затвердження звіту про оцінку якості роботи заступника начальника першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора Яцино Є.О. за 2023 рік, що складений 08.11.2023 у відповідності до вимог п. 2.3 Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.10.2020 № 503, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, позов слід задовольнити частково з виходом за межі позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати висновок щодо результатів оцінювання якості роботи заступника начальника першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 30.11.2023 №131ц в частині затвердження висновку щодо результатів оцінювання якості роботи заступника начальника першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік.

4. Зобов`язати Офіс Генерального прокурора в особі керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони повторно розглянути питання щодо затвердження звіту про оцінку якості роботи заступника начальника першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік, що складений 08.11.2023 у відповідності до вимог п. 2.3 Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.10.2020 № 503, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.