Справа № 280/1850/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

09 травня 2024 року Справа № 280/1850/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсації за неотримане речове майно у розмірі, визначеному у Довідці №1 про вартість речового майна, що належить до видачі майору ОСОБА_1 від 17.01.2024, а саме 15167,77 грн (п`ятнадцять тисяч сто шістдесят сім) грн 77 коп.;

визнати протиправною бездіяльність відповідача одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші поважні причини;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші поважні причини, а саме 995241,52 грн (дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч двісті сорок одна) грн 52 коп.;

стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 512213,34 грн (п`ятсот дванадцять тисяч двісті тринадцять) грн 34 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу в Збройних силах України у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді старшого офіцера мобілізаційного відділення, який Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28 серпня 2023 року №384 був звільнений у запас відповідно до підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу». Відповідно до Довідки №1 про вартість речового майна, що належить до видачі від 17.01.2024 року, яка була видана на підставі заяви позивача, позивачу підлягала виплата компенсації за неотримане речове майно згідно Порядоку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою КМУ № 178 від 16 березня 2016 року, в сумі 15167 грн. 77 коп., яка не виплачена до теперішнього часу. Крім того, оскільки на попередніх місцях служби позивач не отримав допомогу, він звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 про виплату одноразової грошової допомоги, на що йому було відмовлено з посиланням на те, що підстав для виплати вихідної допомоги при звільненні військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, при звільнені за сімейними обставинами під час воєнного стану не має. Відповідно до довідки щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за останній місяць перед звільненням (серпень 2023 року) позивачу нараховано за серпень 142177,36 грн. Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28 серпня 2023 року №384 та додатку про внесення змін до наказу № 248 від 01.09.2023 року, вислуга років позивача станом на 31.08.2023 року становить: календарних 28 років, 06 місяців та 22 дня. Відтак, одноразова грошова допомога особам рядового та начальницького складу при звільнені зі служби становить 995241,52 грн. (25% від 142177,36 = 35544,34 * 28 календарних років). Також зазначено, що відповідач не провів своєчасно розрахунок у зв`язку із звільненням, а саме, своєчасно не виплатив грошову компенсацію за неотримане речове майно, одноразову грошову допомогу при звільненні (як складову грошового забезпечення). Оскільки відповідачем на день звільнення зі служби не проведено повного розрахунку при звільненні зі служби, позивач вважає, що набув право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 04 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 засвідчені належним чином копії: витягу з наказу (по стройовій частині) №247 від 31.08.2023; довідки про виплачені позивачу суми коштів при виключенні останнього зі списків особового складу відповідача; довідки про вартість неотриманого речового майна; рапорту позивача, в якому останній просив виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Відповідач у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. Щодо невиплати одноразової грошової допомоги зазначено, що правова норма, за якою звільнився Позивач, яка передбачена для військового стану, містить власний перелік сімейних обставин для звільнення. А посилання на сімейні обставини для звільнення, які затверджені Кабінетом Міністрів України, містить інша правова норма підпункт «г» пункту 1 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зазначена норма передбачена для мирного часу. Отже, на час звільнення Позивача чинне законодавство не передбачало виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом та звільняється за сімейними обставинами. Щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно зазначено, що позивач з питання реалізації свого права на грошову компенсацію неотриманого речового майна звернувся 17 січня 2024 року, що підтверджується копією його заяви. Але відповідач є державною установою та фінансується з державного бюджету. Тому існуючий механізм виплати грошової компенсації за неотримане грошове майно передбачає певний проміжок часу, необхідний для здійснення документальних процедур, планування та замовлення грошових коштів, а тому невиплата відповідної компенсації викликана не у результаті спору між сторонами з цього питання, а об`єктивними обставинами. Таким чином, відповідач вважає, що звернення позивача до суду з цього питання передчасне. Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні, вказує, що з огляду на заперечення відповідача з перших двох питань вбачається, що підстави для задоволення вимог позивача стосовно стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні відсутні. Виплата одноразової грошової допомоги у випадку позивача не передбачена, щодо виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно у будь-якому випадку розрахунок позивача не може бути застосований, оскільки позивач використовує у ньому дату 01.09.2023, у той час, коли звернувся за її виплатою 17.01.2024. Інших виплат позивач не вимагає. Просить відмовити у задоволенні позвоних вимог.

У відповіді на відзив зазначено, що позивач має право на одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказана норма не виключає право на одноразову грошову допомогу військовослужбовців, які звільнені під час воєнного стану. Ця норма містить посилання на сімейні обставини, визначені Кабінетом Міністрів. Відповідно до Постанови Кабінету міністрів № 413 від 12.06.2013 серед таких сімейних обставин закрема визначено: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері). Позивач звільнений у запас відповідно до підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу». Маніпулювання відповідача правовими нормами є безпідставним, як і висновок, що на час звільнення позивача чинне законодавство не передбачало виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом та звільняється за сімейними обставинами. Положення, що за інших однакових умов право військовослужбовця на одноразову грошову допомогу залежить від того, звільняється від у мирний, чи воєнний час було б дискремінаційним та несправедливим. Крім того зазначено, що позивач звернувся з заявою 17.01.2024, але відповідь так і не була ним отримана, тобто на теперішній час позивачу не були відомі зазначені обставини, тому позивач не розумів, чи будуть здійснюватися виплати чи ні. Отримання чи неотримання відповіді відповідача не позбавляє позивача можливості звернутися до суду з цим позовом, враховуючи той факт, що стаття 117 КЗпП України передбачає обов`язок колишнього роботодавця здійснити такі виплати без застосування будь якої дискреції відносно звільненого працівника. Враховуючи той факт, що заява подана 17.01.2024, тобто більше ніж 2 місяці тому, позивачу не виплачено належну йому грошову компенсацію за неотримане речове майно, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах України у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді старшого офіцера мобілізаційного відділення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28 серпня 2023 року №384 позивач був звільнений у запас відповідно до підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 31 серпня 2023 року №247, майора ОСОБА_1 старшого офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до підпункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років), вважати таким, що посаду здав. З 31 серпня 2023 позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 01 вересня 2023 року №248, внесено зміни до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 31 серпня 2023 року №247: абзац 12 пункту 3 викладено в такій редакції: «Вислуга років станом на 31 серпня 2023 року становить: календарна 28 років 06 місяців 22 дні, пільгова 00 років 09 місґців 10 днів, загальна 29 років 04 місяці 12 днів».

Відповідно до довідки від 19.12.2023 №12/161к, виданої ГУ МВС в Запорізькій області, позивачу на час звільнення 01.10.2009 одноразова грошова допомога не нараховувалась і не виплачувалась.

Згідно з довідкою від 19.09.2023 №39, виданої Державною установою «Оріхівська виправна колонія (№88)», позивач одноразову грошову допомогу особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України при звільненні зі служби не отримував.

17 січня 2024 року позивач звернувся до відповідача з рапортом, в якому просив виплатити йому компенсацію за неотримане речове майно.

17 січня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 складено довідку №1 про вартість речового майна, що належить до видачі, відповідно до якої до виплати позивачу належить компенсація в розмірі 15167,77 грн.

Разом з тим, позивачу зазначена компенсація виплачена не була.

На відповідне звернення позивача, відповідач листом від 24.01.2024 №623/с стосовно невиплати вихідної допомоги при звільненні повідомив, що позивач був звільнений у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (за сімейними обставинами). Відповідно до абзацу 2 підпункту 2 статті 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям при звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші причини, перелік яких визначається КМУ, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Тобто для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовець, який проходить службу за контрактом, повинен бути звільнений за «ґ» пункту 1 частини 5 статті 26 «Про військовий обов`язок та військову службу». Таким чином підстав для виплати вихідної допомоги при звільненні військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, при звільненні за сімейними обставинами під час воєнного стану немає.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби протиправною, та з вимогами про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 512213,34 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно, суд зазначає наступне.

Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначає Порядкок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178).

Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністра оборони України 29.04.2016 №232 (далі - Інструкція №232) встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Отже, чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Водночас умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у справі №340/680/20 від 27.01.2021.

Судом установлено, що позивач 17.01.2024 звернувся до відповідача із заявою (рапортом) про виплату грошової компенсації вартості за неотриманого речового майна.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 №1 від 17.01.2024 про вартість речового майна, що належить до видачі майору ОСОБА_1 , доданою до матеріалів справи, загальна сума грошової компенсації за неотримане речове майно становить 15167,77 грн, яка станом на теперішній час позивачу не виплачена. Доказів зворотного до суду не надано.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність стосовно не виплати позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у вказаному розмірі.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права в цій частині позовних вимог, суд враховує, що відповідачем здійснено нарахування грошової компенсації вартості за не отримане позивачем під час служби речове майно, в розмірі 15167,77 грн. При цьому, між сторонами відсутній спір щодо розміру визначеної компенсації. Відтак, ефективним способом поновлення порушеного права є стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в цьому розмірі, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню

Отже, з метою захисту порушених прав позивача наявні підстави для стягнення з відповідача грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у розмірі 15167,77 грн.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про передчасність позовних вимог у цій частині, та зазначає, що рапорт подано 17.01.2024, однак станом на дату розгляду справи до суду не надано доказів виплати позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші поважні причини, а саме 995241,52 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2011-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 15 частини 2 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, обов`язковими умовами для набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, яка передбачена статтею 15 частиною 2 пунктом 2 абзацом 2 Закону України № 2011-XII, є дві обставини:

звільнення з військової служби за власним бажанням, через наявність сімейних обставин або інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України;

наявність вислуги 10 років і більше.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Вказаним переліком визначено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

Суд зазначає, що вказаним переліком визначаються обставини та причини, що можуть бути підставою для звільнення військовослужбовця зі служби, а не підставою для виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні.

З матеріалів справи судом установлено, що позивача звільнено з військової служби за статтею 26 частиною 4 пунктом 2 підпунктом "г" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"(через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Згідно з витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 01 вересня 2023 року №248, внесено зміни до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 31 серпня 2023 року №247: абзац 12 пункту 3 викладено в такій редакції: «Вислуга років станом на 31 серпня 2023 року становить: календарна 28 років 06 місяців 22 дні, пільгова 00 років 09 місґців 10 днів, загальна 29 років 04 місяці 12 днів».

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини - військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років, за наявності календарної вислуги років 28 років (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 15 пунктом 2 абзацом 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Питання щодо наявності обставин, визначених Переліком № 413, є визначальним лише при визначенні підстави для звільнення військовослужбовця, яка в подальшому враховується при визначенні розміру одноразової допомоги.

Натомість умовами виплати вищевказаної допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є саме звільнення з військової служби за власним бажанням, через наявність сімейних обставин або інших поважних причин та наявності вислуги 10 років і більше.

Таким чином, наявна і друга умова для виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, згідно з статтею 15 частиною 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Розмір такої допомоги визначається у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача.

Однак, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту нарахування та виплати позивачу такої грошової допомоги, станом на час його звільнення.

Відтак, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 512213,34 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За змістом частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Аналіз статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, які передбачають обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні, а також те, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до судузвимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, дають підстави для висновку, що в спірних правовідносинах зазначений строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні ще не розпочався, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем, а відповідно позовні вимоги в цій частині є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 15167,77 грн (п`ятнадцять тисяч сто шістдесят сім гривень 77 копійок).

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова