Справа № 320/10409/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року справа №320/10409/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) до Центрального міжрегіонального Управління ДМС України у м. Києві та Київській області (далі відповідач та/або ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі третя особа та/або Департамент), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення №266 від 03 березня 2023 року ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області щодо громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування дозволу на імміграцію.

Мотивуючи позовні вимоги, представник позивача вказує, що ОСОБА_1 , перебуваючи на території України не порушував ані адміністративного, ані кримінального законодавства. На переконання представника позивача, подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України базується на неперевіреній інформації, відтак рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, прийняте відповідачем, є протиправним та не обґрунтованим.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

09.06.2023 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній стверджує про правомірність прийнятого ним рішення та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позовну заяву, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, представник відповідача посилається на отриману інформацію від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо позивача, яка вказує на те, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

05.02.2024 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано письмові пояснення представника третьої особи, в яких останній повідомляє суд, що подання підготовлене з метою виконання завдань, в межах компетенції та в порядку, встановленому законом. При цьому, представник третьої особи відмітив, що наявність навіть обґрунтованого припущення щодо можливого заподіяння шкоди іммігрантом інтересам держави, її громадянам та особам, які проживають на її території, є достатнім для формування відповідного подання з метою подальшого прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Азербайджанської Республіки.

08.05.2012 Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області надано позивачу дозвіл на імміграцію в Україну №17/-10505 на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» та документовано посвідкою на постійне проживання на території України серії НОМЕР_1 від 10.05.2012, терміном дії безстроково (т. 1, а.с. 60, а.с. 65 (зворотній бік).

В подальшому, в порядку обміну, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_1 документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_2 від 15.07.2022, орган, що видав 8011 (а.с.13).

03.02.2023 до Центрального міжрегіонального Управління ДМС України у м. Києві та Київській області надійшло подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 02.02.2023 №1294/55/01-2023 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки», що стосується ОСОБА_1 (далі Подання) (т. 1, а.с. 66-67).

У вказаному поданні йде мова про те, що позивач прибув на територію України з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України.

Також у зазначеному поданні третя особа вказає, що у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що позивач має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з Російської Федерації та близьких їм осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій.

На переконання третьої особи, позивач становить загрозу охороні громадського порядку, а також охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

У зв`язку із цим, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, із посиланням на чинне законодавство України, в поданні просив відповідача прийняти рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання та заборонити в`їзд громадянину Азербайджанської Республіки - Аббасову Сайяфу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на територію України, строком на 3 роки.

За результатами розгляду подання, першим заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Олексієм Пустовіт 03.03.2023 затверджено Висновок за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , яким, керуючись пунктами 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» рекомендовано, серед іншого, скасувати дозвіл на імміграцію позивачу, а також внести дані про посвідку на постійне проживання до ЄІАС УМП ІП «ФМ «Недійсні документи (далі Висновок) (т. 1, а.с. 68 (зворотній бік) 70).

Надалі, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення від 03.03.2023 №266 про скасування дозволу на імміграцію, яким на підставі пунктів 3 та 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 17.05.2021, скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 08.05.2012 (далі оскаржуване та/або спірне рішення) (т. 1, а.с. 70 (зворотній бік)).

Не погоджуючись із спірним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до частини 1 статті 4 Закону №3773-VI іммігрувати в Україну на постійне проживання.

У той же час, умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2021 № 2491-III (далі Закон № 2491-III).

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 Закону № 2491-III).

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Підпунктом 1 частини 3 статті 4 Закону регламентовано, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 9 Закону № 2491-III заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

У той же час частиною 1 статті 12 Закону № 2491-III регламентовано, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2022 №1983 затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі Порядок №1983, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Відповідно до пункту 9 Порядку №1983 МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів:

до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію";

до встановлення відомостей, що можуть бути підставою для скасування дозволу на імміграцію згідно із статтею 12 Закону України "Про імміграцію".

Інші центральні органи виконавчої влади відповідно до своєї компетенції у разі порушення клопотання про надання дозволу на імміграцію особам, імміграція яких становить державний інтерес, розглядають його у місячний термін і у разі позитивного висновку видають документ про підтримку такого клопотання.

Згідно з пунктом 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

В силу вимог абзацу 2 пункту 22 Порядку №1983 у разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

За правилами пунктів 23-24 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Аналізуючи наведені положення Закону № 2491-III у взаємозв`язку із приписами Порядку №1983, суд доходить висновку, що органам Національної поліції надано повноваження вживати заходів із забезпечення виконання законодавства про імміграцію шляхом порушення питання про скасування дозволу на імміграцію шляхом подання до органів ДМС обґрунтованого подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону № 2491-III.

Судом встановлено, що спірне рішення прийнято відповідачем на підставі подання третьої особи, керуючись пунктами 3, 4 частини 1 статті 12 Закону № 2491-III.

Матеріали справи свідчать, що Департамент та ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області дійшли висновку про те, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, а скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Досліджуючи зміст подання, суд звертає увагу на те, що останнє не містить в собі жодних конкретних та об`єктивних даних, які б підтверджували обставини, викладені в ньому.

Суд наголошує, що у поданні зазначено про те, що позивач прибув на територію України з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України.

Разом з цим, слід відмітити, що позивач проживає на території України з 2012 року та до моменту складання третьою особою подання (2023 рік) минуло 11 років. Матеріали справи не містять в собі жодних належних та достатніх доказів на підтвердження притягнення позивача у окреслений період до адміністративної чи кримінальної відповідальності, як не містить будь-якої конкретної інформації, в чому проявлені дії позивача, направлені на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України.

Також станом на час вирішення даного спору по суті в матеріалах справи відсутнє судове рішення, яке б підтверджувало, що позивач несе загрозу громадському порядку або національній безпеці.

Суд не заперечує наявність у Департаменту повноважень здійснювати попереджувальні, профілактичні, превентивні заходи щодо унеможливлення скоєння злочинів на території України, однак чинним законодавством передбачено, що подання про скасування дозволу на імміграцію має бути обґрунтоване. Посилання виключно на наявність певної інформації, без підтвердження її належними та достатніми доказами, не може свідчити про наявність правових підстав для скасування дозволу на імміграцію у відповідності до пунктів 3, 4 частини 1 статті 12 Закону № 2491-III.

При цьому, суд звертає особливу увагу на те, що у своїх поясненнях представник третьої особи вказав, що згідно оперативної інформації органу кримінальної поліції позивач має наміри порушити громадський порядок, дестабілізувати ситуацію в Україні, однак така інформація належними та достатніми доказами не підтверджена.

Більше того, у поданні Департамент самостійно вказує на те, що станом на 09.01.2023 позивач не перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого в кримінальному правопорушенні.

Таким чином, як станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, так і станом на час вирішення спору по суті, у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази щодо наявності правових підстав для застосування до позивача пунктів 3, 4 частини 1 статті 12 Закону № 2491-III.

Як наслідок стверджувати про обґрунтованість рішення про скасування дозволу на імміграцію не вбачається за можливе.

Окрім цього, як вже було вказано судом вище, пунктом 23 Порядку №1983 регламентовано, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

У Висновку відповідач вказав, що у ході розгляду подання установлено, що відсутня необхідність запрошувати іммігранта для надання пояснень.

Разом з цим, відсутність необхідності запрошувати іммігранта для надання пояснень ані у висновку, ані у відзиві на позовну заяву нічим не обґрунтовано.

При цьому, суд враховує, що частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Варто зазначити, що чинне національне законодавства не містить визначення поняття «громадський порядок», однак з аналізу нормативних актів випливає, що під громадським порядком розуміється сукупність суспільних відносин, що забезпечують нормальні умови життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ і організацій. Відповідачем, у свою чергу, не доведено належними та допустимими доказами, яким чином дії позивача можуть нашкодити нормальним умовам життєдіяльності інших людей.

Подібна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №802/1439/17-а.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач має дитину громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження Серія НОМЕР_4 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 21.02.2012 (т. 1, а.с. 38) та паспорт громадянина України № НОМЕР_5 від 14.09.2016 (т. 1, а.с. 39).

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зважаючи на окреслені вище обставини, суд приходить до висновку, що спірне рішення не відповідає критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що адміністративний позов є таким, що підлягає до задоволення.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню, сума сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу представником позивача у позовній заяві не порушувалось.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 03 березня 2023 року №266 про скасування дозволу на імміграцію в Україну щодо громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (місцезнаходження: 04213, м. Київ, вул. Березняківська, б. 4-А, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.