Справа № 280/2630/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року Справа № 280/2630/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 05.02.2024 №06 про відмову позивачу у призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до його загального стажу період роботи з 09.09.1983 по 27.03.1995 та до пільгового стажу із шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2 період роботи з 27.10.1999 по 27.04.2000, у зв`язку з чим призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах згідно із п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20.02.2024.

Позовна заява та додатки до неї сформовані в підсистемі «Електронний суд» та подані у формі електронного документа представником позивача адвокатом Вельможко А.І., яка діє на підставі ордеру серії АР №1168190 від 18.03.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що звернувшись до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до вимог пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач отримав відмову з огляду на відсутність достатнього страхового та пільгового стажу. Позивач не погоджується із незарахуванням відповідних періодів роботи до його страхового та пільгового стажу, зауважує, що загальний страховий стаж складає 40 років 6 місяців 29 днів (28 років 06 місяців 6 днів, врахованих відповідачем, + 11 років 6 місяців 19 днів спірного періоду), а пільговий стаж за списком №2 складає 6 років 5 місяців (5 років 10 місяців 29 днів, врахованих Відповідачем, та 6 місяців 1 день спірного періоду). Отже, маючи більше 30 років загального стажу та більше ніж 6 років 3 місяці пільгового стажу за Списком № 2, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. З прийнятим відповідачем рішенням про відмову у призначенні пенсії позивач не погоджується, через що вважає його протиправним, просить позов задовольнити у повному обсязі.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

11.04.2024 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№17294), у якому представник пенсійного органу зазначає, що заяву позивача за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. За матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 складає 28 років 06 місяців 06 днів, в тому числі стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2 складає 05 років 10 місяців 29 днів. За вимогами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в уточнюючій довідці зазначається з якого часу колгоспник перебуває членом колгоспу, кількість нарахованих трудоднів або відпрацьованих людино-днів та підстави видачі довідки. Відповідно до вимог постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» в трудову книжку колгоспника, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання. До страхового стажу не враховано згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 12.09.1986 періоди роботи в колгоспі з 09.09.1983 по 05.09.1986; з 06.09.1986 по 27.03.1995, оскільки у відомостях про трудову участь у громадському господарстві не зазначена повна підстава внесення записів (відсутні дати та номера документів), довідки про трудову участь у громадському господарстві не надавались. До пільгового стажу роботи за Списком № 2 зараховано періоди роботи з 20.06.1996 по 26.10.1999, з 28.04.2000 по 19.11.2002 за виключенням періоду з 27.10.1999 по 27.04.2000, оскільки є перерва в атестації робочого місця. З огляду на викладене, Головним управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, тому підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

17.04.2024 надійшли пояснення третьої особи (вх.№ 18329), у яких представник пенсійного органу зазначає, що розгляд заяви позивача здійснювалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Вказує, що період роботи у колгоспах підтверджується відповідними документами (трудова книжка колгоспника, архівні довідки), із зазначенням встановленого колгоспом річного мінімуму трудової участі, результатів його виконання тощо. Відсутність підтвердження проведеної атестації за спірний період роботи не породжує виникнення права на його зарахування. Отже, відповідач діяв правомірно у відповідності до діючого законодавства, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 01.04.2024 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін; залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивач, ОСОБА_1 , 30.01.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 05.02.2024 №06. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 28 років 06 місяців 6 днів, стаж роботи за Списком № 2 становить 05 років 10 місяців 29 днів. До страхового стажу не враховано згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 12.09.1986 періоди роботи в колгоспі з 09.09.1983 по 05.09.1986; з 06.09.1986 по 27.03.1995, оскільки у відомостях про трудову участь у громадському господарстві не зазначена повна підстава внесення записів (відсутні дати та номера документів), довідки про трудову участь у громадському господарстві не надавались. До пільгового стажу роботи за Списком № 2 зараховано періоди роботи з 20.06.1996 по 26.10.1999, з 28.04.2000 по 19.11.2002 за виключенням періоду з 27.10.1999 по 27.04.2000, оскільки є перерва в атестації робочого місця. Враховуючи вищезазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за роботу за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV у зв`язку із відсутністю стажу роботи за Списком № 2 та страхового стажу.

У трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , наявні наступні записи про членство у колгоспі:

09.09.1983 прийнятий у члени колгоспу «Зоря комунізму» (наказ № 18 від 09.09.1983);

05.09.1986 дозволений вихід з членів колгоспу за власним бажанням (наказ № 16 від 05.09.1986);

05.09.1986 прийнятий у члени рибколгоспу «Шлях до комунізму» (наказ № 15 від 05.09.1986);

16.09.1991 рибколгосп «Шлях до комунізму» перейменований з 06.09.1991 на р/к-п «Таврія» (наказ №2 від 06.09.1991 загальних зборів);

27.03.1995 дозволений вихід з членів рибколгоспу відповідно до поданої заяви за власним бажанням (наказ № 1 від 14.03.1995).

Відповідно до відомостей про трудову участь у громадському господарстві трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 підставою внесення записів зазначено книгу обліку трудового стажу та заробітку колгоспника.

Разом з заявою про призначення пенсії позивач також надав архівні довідки від 16.01.2024 № 05-07/3-2671 та від 16.01.2024 № 05-07/3-2672, видані Державним архівом Запорізької області, за змістом яких у протоколах засідань правління та зборів уповноважених членів колгоспу «Зоря комунізму» Василівського району Запорізької області за 1983 - 1986 pp., а також у протоколах засідань правління та загальних зборів уповноважених членів риболовецького колгоспу «Путь к коммунизму» (з 1991 р. - «Таврія») Василівського району Запорізької області за 1986-1990 р.., 1992-1996 рр. рішення про затвердження мінімуму трудової участі (мінімуму вихододнів) відсутні. Документи з особового складу риболовецького колгоспу «Путь к коммунизму» («Таврія») Василівського району Запорізької області за 1986-1996 рр. на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з чим надати відомості про кількість відпрацьованих вихододнів ОСОБА_1 немає можливості.

У трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , наявні наступні записи про роботу, зокрема:

07.04.1995 прийнятий у житлово-комунальне господарство електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання по 5 розряду (наказ № 373 від 07.04.1995);

14.11.2019 звільнено за власним бажанням, переїзд на нове місце проживання (наказ № 635 від 14.11.2019).

За змістом довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 15.11.2023 № 125-424, виданої Приватним акціонерним товариством «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», ОСОБА_1 у період з 20.06.1996 по 19.11.2002 працював повний робочий день у копровому цеху копрівником з оброблення брухту та відходів металу, виконував роботи за професією, яку передбачено згідно з. Постановою КМУ № 162 від 11.03.1994р. - Список № 2, розділ III, підрозділ 2а, код 2040200а-13123, як копровики по обробці брухту і відходів металу, стор. 12 додатку 2 до наказу про атестацію № 385 від 27.10.1994р.; стор. 81 додатку 2 до наказу про атестацію № 477 від 28.04.2000р. З 20.06.1996 по 19.11.2002 стаж роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, складає 06 років 05 місяців. Підстава для видачі довідки: особова картка, ЕТКД, штатний розпис, технологічний процес, розрахункові відомості; результати атестації робочих місць - накази № 385 від 27.10.1994р. (первинна атестація), № 477 від 28.04.2000р., зареєстровано в Державній експертизі умов праці Запорізькій області 17.05.1996р., 30.05.2000р„ реєстраційні №№ 3-00006-3, ІІ-3-00503-3; п. 1, 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах за віком за Списком № 2, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Закон № 1058-ІV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Слід зазначити, що Закон № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно з пунктом «а» статті 3 Закону № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Аналіз вказаної норми вказує, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310 (далі Положення №310).

Відповідно до пунктів 1, 2 Положень №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Положень №310).

Згідно з пунктом 6 Положень №310, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Положень №310, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі)

У трудовій книжці колгоспника позивача НОМЕР_1 наявні записи про те, що ОСОБА_1 : 09.09.1983 прийнятий у члени колгоспу «Зоря комунізму»; 05.09.1986 дозволений вихід з членів колгоспу за власним бажанням; 05.09.1986 прийнятий у члени рибколгоспу «Шлях до комунізму»; 16.09.1991 рибколгосп «Шлях до комунізму» перейменований з 06.09.1991 на р/к-п «Таврія»; 27.03.1995 дозволений вихід з членів рибколгоспу відповідно до поданої заяви за власним бажанням.

На момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Підпунктом 1.1. Інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Відповідно до пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06.09.1973 №656, що була чинна на момент внесення у трудову книжку позивача записів, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Відповідачем не зараховано періоди роботи з 09.09.1983 по 05.09.1986; з 06.09.1986 по 27.03.1995, оскільки у відомостях про трудову участь у громадському господарстві у трудовій книжці позивача не зазначена повна підстава внесення записів (відсутні дати та номера документів), довідки про трудову участь у громадському господарстві не надавались.

Судом встановлено, що у трудовій книжці у розділі «відомості про трудову участь у громадському господарстві» підставою внесення записів зазначені Книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспника (сторінка 19 трудової книжки).

Разом з тим, у тому самому розділі містяться записи про те, що позивач у період з 1983 по 1995 відпрацював річний мінімум трудової участі у громадському господарстві.

При цьому суд враховує, що позивач вчинив усі можливі дії щодо підтвердження спірних періодів (з 09.09.1983 по 05.09.1986; з 06.09.1986 по 27.03.1995), а саме здійснив відповідні запити до Державного архіву Запорізької області, проте останнім повідомлено про те, що у протоколах засідань правління та зборів уповноважених членів колгоспу «Зоря комунізму» Василівського району Запорізької області за 1983 - 1986 pp., рішення про затвердження мінімуму трудової участі (мінімуму вихододнів) відсутні, а також у протоколах засідань правління та загальних зборів уповноважених членів риболовецького колгоспу «Путь к коммунизму» (з 1991 р. - «Таврія») Василівського району Запорізької області за 1986-1990 р.., 1992-1996 рр. рішення про затвердження мінімуму трудової участі (мінімуму вихододнів) відсутні. Документи з особового складу риболовецького колгоспу «Путь к коммунизму» («Таврія») Василівського району Запорізької області за 1986-1996 рр. на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з чим надати відомості про кількість відпрацьованих вихододнів ОСОБА_1 немає можливості.

За обставин цього спору суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права. При цьому, суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У даному випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

Дослідивши записи у трудовій книжці, архівні довідки, подані позивачем із заявою про призначення пенсії суд дійшов висновку, що наданими документами підтверджується стаж роботи позивача в колгоспі з 09.09.1983 по 05.09.1986; з 06.09.1986 по 27.03.1995.

Відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

В оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії від 05.02.2024 №06 зазначено про неможливість зарахування періоду роботи з 27.10.1999 по 27.04.2000, оскільки є перерва в атестації робочого місця.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі Порядок№442), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відповідно до пункту 10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому, пунктом 11 Порядку №442 передбачалось, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладався на органи Державної експертизи умов праці.

У відповідності до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №451/11731 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання робота до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.2 Порядку №383 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм вбачається, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Для зарахування спірних періодів пенсійному органу була надана, крім трудової книжки, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За змістом довідки від 15.11.2023 № 125-424, виданої Приватним акціонерним товариством «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», ОСОБА_1 у період з 20.06.1996 по 19.11.2002 працював повний робочий день копрівником з оброблення брухту та відходів металу виконував роботи за професією, яку передбачено: Постановою КМУ № 162 від 11.03.1994р. - Список № 2, розділ III, підрозділ 2а, код 2040200а-13123, як копровики по обробці брухту і відходів металу, стор. 12 додатку 2 до наказу про атестацію № 385 від 27.10.1994р.; стор. 81 додатку 2 до наказу про атестацію № 477 від 28.04.2000р. З 20.06.1996 по 19.11.2002 стаж роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, складає 06 років 05 місяців.

Таким чином, на переконання суду, наданих документів, а саме трудової книжки та уточнюючої довідки, достатньо для зарахування спірного періоду (з 27.10.1999 по 27.04.2000) до пільгового стажу за Списком № 2.

Суд зазначає, що незарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (справа №1-25/2010 від 29.06.2010) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Крім того, Верховним Судом у зразковій справі №520/15025/16-а (постанова від 19.02.2020) викладений правовий висновок, відповідно до якого непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

З огляду на це, визначальною ознакою є саме факт роботи на посадах із шкідливими і важкими умовами праці, що передбачені у Списку №2, характер такої роботи, які дають підстави для призначення пільгової пенсії.

З урахуванням викладеного вище, враховуючи вимоги Порядку № 442, а також враховуючи факт проведення атестації робочих місць позивача та віднесення посади, яку позивач займав у період з 20.06.1996 по 19.11.2002 та віднесення посади, яку позивач займав у зазначеному періоді, о робочих місць, що мають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 2, суд дійшов висновку, що до пільгового стажу позивача за Списком №2 має бути зарахований спірний період роботи (з 27.10.1999 по 27.04.2000), що буде відновленням порушеного права позивача.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У контексті наведеного суд звертає увагу на те, що повноваження щодо призначення пільгової пенсії особі із попереднім зарахуванням до страхового та пільгового стажу відповідних періодів відноситься до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження.

У постанові від 26.09.2023 у справі № 420/5833/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

З урахуванням наведеного, можна зробити висновок, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.

За приписами частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме зобов`язати відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу спірні періоди, та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

VII. Розподіл судових витрат.

Квитанцією від 22.03.2024 № 69304-7854-1217-2700 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 968,96 грн. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 968,96 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.02.2024 №06 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за віком згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі з 09.09.1983 по 05.09.1986 та з 06.09.1986 по 27.03.1995 за трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 12.09.1986, зарахувати до його пільгового стажу на роботах із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 2 періоду роботи з 27.10.1999 по 27.04.2000, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122; .

Третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр.Соборний, буд.158-Б, м.Запоріжжя, 69057; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 09.05.2024.

Суддя К.В.Мінаєва