Справа № 500/1037/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1037/24

29 квітня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася 28 грудня 2023 року до Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, листом №1900-0211-8/922 від 08.01.2024 року позивача було повідомлено, що згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.01.2024 року №71 їй відмовлено в призначенні пенсії за віком, дане рішення долучено до повідомлення.

Згідно рішення ГУ ПФУ у Київській області страховий стаж позивача становить: 18 років 11 місяців 19 днів.

Позивач вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у призначенні пенсії за віком є неправомірною. ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 28.02.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 11.03.2024 року. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

До страхового стажу позивача не враховано період роботи з 07.02.1991 по 26.11.1991 року згідно записів у трудовій книжці, оскільки не вказано назву організації, інші підтверджуючі документи про зазначений період роботи позивачем не надано.

Крім того до страхового стажу позивача згідно наданих документів не враховано наступні періоди:

період навчання з 01.09.1978 по 21.04.1981 згідно диплому НОМЕР_1 , виданих Львівським електротехнікумом зв`язку, оскільки по батькові, наведене у дипломі, не співпадає з паспортними даними позивача,

період роботи з 01.07.2001 по 05.11.2001, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, тоді як частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV прямо передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Таким чином, на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача, підтверджений належними документами, а саме згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, складає 18 років 11 місяців 19 днів, тому підстави для призначення пенсії за віком відсутні.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 25.03.2024 року. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 звернулася 28 грудня 2023 року до Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, листом № 1900-0211-8/922 від 08.0.2024 року, позивача було повідомлено, що згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.01.2024 року №71 їй відмовлено в призначенні пенсії за віком, дане рішення долучено до повідомлення.

Згідно рішення ГУ ПФУ у Київській області її страховий стаж становить: 18 років 11 місяців 19 днів.

Відмовлено в призначенні пенсії позивача, оскільки до необхідного страхового стажу їй не зараховано певних періодів роботи, а саме до страхового стажу не зараховано періоди роботи трудової діяльності:

з 01.09.1978 року по 21.04.1981 року, оскільки в дипломі позивача, по батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає її паспортним даним « ОСОБА_3 »;

з 07.02.1991 року по 26.11.1991 року, оскільки в трудовій книжці не зазначена назва організації де вона працювала;

з 01.03.2001 по 05.11.2001 року, оскільки відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто до страхового стажу незарахований період, який складає 4 роки 1 місяць 16 днів.

Позивач вважає протиправним рішення ГУ ПФУ у Київській області від 01.01.2024 року №71 про відмову в призначенні та виплаті їй пенсії за віком, а тому звернулася до суду для захисту прав та законних інтересів.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", (далі - Закон № 1058-IV) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини 1 cm 21 Закону 1058-IV, для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від роботодавців.

Тобто надавати інформацію для формування системи персоніфікованого обліку повинен роботодавець, а не працівник.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року, а до 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).

Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці), автоматично зараховується як страховий стаж.

За змістом статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як видно з матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16 серпня 2017 року, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 про, що складено відповідний актовий запис 08 січня 1961 року №5 .

Позивач закінчила повний курс по спеціальності автоматичний електричний зв`язок та їй було присвоєно кваліфікацію «Технік електрозв`язку», а тому:

- в архівній довідці від 13 лютого 2024 року гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.09.1978 р. по 25.04.1981 навчалася у Львівському електротехнікумі зв`язку за спеціальністю «Автоматичний електричний зв`язок». Накази від 04 серпня 1978 р № 114 та від 27 квітня 1981 р № 44;

- згідно довідки від 24 січня 2023 року ОСОБА_4 дійсно навчалася з 01.09.1978 р. по 25.04.1981 навчалася у Львівському електротехнікумі зв`язку за спеціальністю «Автоматичний електричний зв`язок». Накази від 04 серпня 1978 р № 114 - була зарахована на навчання та від 27 квітня 1981 р № 44 - закінчила навчання;

- в трудовій книжці серії НОМЕР_3 по батькові зазначено « ОСОБА_3 », трудова книжка заповнена 26 травня 1980 року, та згідно записів 1,2 в трудовій книжці, позивач проходила виробничу практику в Збаразькому районному вузлі зв`язку електромонтером II розряду Збаразького АТС, тобто в період навчання, де вона здобувала відповідну професію;

- в трудовій книжці серії НОМЕР_3 засвідчена печаткою зміна прізвища ОСОБА_5 на прізвище ОСОБА_6 в зв`язку із укладенням шлюбу 15 жовтня 1981 року;

- в свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_4 (шлюб зареєстровано 15 жовтня 1981 року), виданого повторно 01 вересня 2020 року, по батькові зазначено « ОСОБА_3 »;

Слід зазначити, що така розбіжність являє собою формальні неточності у документах та за загальним правилом, не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Така ж правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 20 січня 2021 року у справі № 588/647/17.

Також, згідно записів 12, 13 трудової книжки НОМЕР_5 в спірний період позивач працювала: з 07.02.1991 року по 26.11.1991 року, в Тернопільському територіально -виробничому об`єднанні автомобільного транспорту Збаразьке автотранспортне підприємство 16140, назва підприємства вказана в трудовій книжці на сторінці 8 у вигляді штампу та відповідає назві підприємства на печатці відділу кадрів, якою засвідчено прийняття та звільнення з роботи. Тобто працівники Пенсійного фонду не побачили, що назва підприємства вказана, а тому безпідставно відмовили в зарахуванні до страхового стажу даного періоду.

Суд вважає, що посилання відповідача на недоліки оформлення трудової книжки позивача є необґрунтовані та безпідставні, оскільки, вказані записи у трудовій книжці містять всі необхідні відомості щодо дати та підстав прийняття на роботу/звільнення з роботи, не мають виправлень та неточностей, які б могли викликати будь-які сумніви.

Поряд із цим суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення мене конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, враховуючи, що помилка в написанні по батькові в документах позивача про освіту та певні недоліки в трудовій книжці не можуть нівелювати відомості про навчання й освіту особи, а також трудову діяльність, та позбавляти її права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею стажу.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження: відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердив Порядок № 637.

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У відповідності до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Така ж правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду від 30.09.2019у справі № 638/18467/15-а та від 20 січня 2021 року у справі № 588/647/17.

Щодо відсутності інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то суд зазначив наступне.

Відповідач ГУ ПФУ у Київській області у відмові не зазначив, які саме відомості відсутні в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Бо згідно записів у трудовій книжці 16- 23, позивач працювала з 01.03.2001 по 05.11.2001 року, техніком на заводі «КВАНТОР» ВО «КВАЗАР».

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, який ввів поняття "страховий стаж". До цього стаж вважався трудовим.

До страхового стажу зараховуються лише періоди, за які були сплачені страхові внески. При цьому до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 1 січня 2004 року, тобто ті періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як того потребує Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ та законодавство СРСР, тобто до 01.01.2004 р. стаж зараховується на підставі записів у трудовій книжці.

Відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та за неподання, несвоєчасного подання, подання не за встановленою формою звітності щодо страхових внесків, коштів Пенсійного фонду і Накопичувального фонду або подання недостовірних відомостей,: що використовуються в системі, персоніфікованого обліку, та іншої звітності і відомостей, передбачених цим Законом відповідальність несе також підприємство-страхувальник.

Таким чином, суд вважає, що позивач не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язку належної сплати страхових внесків чи неподання, несвоєчасного подання, подання не за встановленою формою звітності щодо страхових внесків, коштів Пенсійного фонду і Накопичувального фонду або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, та іншої звітності і відомостей, передбачених цим Законом.

Вказаний висновок також узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові № 343/659/17 від 27.05.2021.

Відповідно до частини 2 ст. 26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі відсутності страхового стажу передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 63 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

Тобто загальний страховий стаж ( 18 р 11м 19 д - зарахований відповідачем) та (4 р 1 м 16 - незарахований відповідачем), складає 23 роки 1 місяць 4 дні, що є достатнім згідно Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії позивачу.

А тому, враховуючи вищезазначене суд вважає, що позивач має право на зарахування періодів роботи:

- з 07.02.1991 року по 26.11.1991 року, та з 01.03.2001 по 05.11.2001 року, до страхового стажу в повному обсязі згідно записів належної їй трудової книжки НОМЕР_5 ; та з 01.09.1978 року по 21.04.1981 року згідно належного їй диплому серії НОМЕР_6 і призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із врахуванням цих періодів та вже зарахованих і відновлення її права на призначення пенсії за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Отже, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву від 28.12.2023 року, щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 12.12.2023 року, зарахувавши до вже зарахованого страхового стажу періоди роботи з 07.02.1991 року по 26.11.1991 року, та з 01.03.2001 по 05.11.2001 року, згідно записів належної їй трудової книжки НОМЕР_5 ; та з 01.09.1978 року по 21.04.1981 року згідно належного їй диплому серії НОМЕР_6 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

За наведених обставин, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки позов підлягає до задоволення, то відповідно до частин першої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1211,20 грн, сплачений відповідно до квитанції від 21.02.2024 року.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.01.2024 року №71 в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та не зарахування періодів роботи до загального страхового стажу з 07.02.1991 року по 26.11.1991 року, та з 01.03.2001 по 05.11.2001 року, згідно записів належної їй трудової книжки НОМЕР_5 ; та з 01.09.1978 року по 21.04.1981 року згідно належного їй диплому серії НОМЕР_6 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву від 28.12.2023 року, щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 12.12.2023 року, зарахувавши до вже зарахованого страхового стажу періоди роботи з 07.02.1991 року по 26.11.1991 року, та з 01.03.2001 по 05.11.2001 року, згідно записів належної їй трудової книжки НОМЕР_5 ; та з 01.09.1978 року по 21.04.1981 року згідно належного їй диплому серії НОМЕР_6 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн (одна тисяча двісті одинадцять) 20 копійок, відповідно до квитанції від 21.02.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 01 травня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769)

- Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Саєнка Андрія,10,м. Фастів,Київська область,08500 )

Головуючий суддя Подлісна І.М.