Справа № 320/10165/23
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 року 320/10165/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Балаклицького А.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом доГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з урахуванням кратності стажу роботи, а саме у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 01.01.2004 по 23.06.2020, починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 13.07.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням кратності стажу роботи, а саме у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 01.01.2004 по 23.06.2020, починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 13.07.2020.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обрахунку стажу її роботи в одинарному розмірі за час роботи в туберкульозному диспансері з 01.01.2004 по 23.06.2020.

Позивач вважає вказані дії протиправним та такими, що порушують його права.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

Зокрема, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області зазначено, що після набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове пенсійне забезпечення" всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі.

Також, відповідач звертає увагу, що питання визначення урахування кратності стажу роботи, а саме у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01.01.2004 року по 23.06.2020 року, починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 04.03.2021 року, виходить за межі компетенції суду при розгляді даної категорії справ та є спробою покладання на суд не властивих для нього функцій, оскільки, призначення, перерахунок пенсій є основним завданням управлінь Пенсійного фонду України, яке здійснюється відповідно до норм діючого законодавства України.

З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову

У поданій до суду відповіді на відзив відповідача, позивач не погоджується з його доводами та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та з 13.07.2020 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

12.01.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою щодо неналежного розрахунку його стажу з 03.04.1996 року по 01.06.2020 року.

Листом № 1000-0202-8/19263 від 09.02.2023 Головне управління Пенсійного фонду в у Київській області повідомило, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 страховий стаж складає 37 років 1 місяць 19 днів. Коефіцієнт стажу - 0,37083.

Заробітна плата визначена за період з 01.07.2000 по 30.09.2022. Середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески застосована в розмірі 7763,17 грн., індивідуальний коефіцієнт по заробітній платі становить 0,87810. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 6816,84 грн. (7763,17x0,87810).

Станом на січень 2023 року розмір пенсії ОСОБА_1 складає 2647,73 грн., де:

- 2527,89 грн. розмір пенсії (6816,84 х 0,37083);

-119,84 грн, доплата за понаднормовий стаж (за 7 років).

Водночас зазначено, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 :

- в період з 04.03.1990 по 05.06.2000 працювала на посаді швеї 3 категорії в Акціонерному товаристві закритого типу Київське швейне підприємство Юність;

- в періоди з 21.06.2000 по 15.06.2001 та з 09.08.2001 по 10.02.2002 перебувала на обліку в Білоцерківському міському центрі зайнятості,

- в період з 11.02.2002 по 01.06.2020 працювала в КНП КОР Білоцерківський протитуберкульозний диспансер на посадах молодшого медичного персоналу.

Період роботи ОСОБА_1 з 11.02.2002 по 31.12.2003 зарахований в стаж відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не зарахування відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи з 01.01.2004 по 23.06.2020 та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлені пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах, а саме: передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Статтею 24 Закону України №1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок).

Статтею 44 Закону України №1058-VI визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Пунктом 2.1 Порядку визначений перелік документів, які подаються для призначення пенсії за віком, серед яких за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до п.4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Отже, відповідач наділений правом перевіряти надані особою документи для призначення пенсії та вірного її обчислення, а також вимагати відповідні документи від підприємств, організацій.

Згідно з п.4.3 Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

На підставі ч.1 ст.62 Закону України №1788 основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Підтвердженням страхового стажу можуть бути довідки.

Матеріалами справи встановлено, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 :

-в період з 04.03.1990 по 05.06.2000 працювала на посаді швеї 3 категорії в Акціонерному товаристві закритого типу Київське швейне підприємство Юність;

- в періоди з 21.06.2000 по 15.06.2001 та з 09.08.2001 по 10.02.2002 перебувала на обліку в Білоцерківському міському центрі зайнятості;

в період з 11.02.2002 по 01.06.2020 працювала в КНП КОР Білоцерківський протитуберкульозний диспансер на посадах молодшого медичного персоналу.

Вказані вище записи трудової книжки позивача підтверджують наявність у неї стажу роботи за період з 11.02.2002 по 01.06.2020 у КНП КОР Білоцерківський протитуберкульозний диспансер- закладі охорони здоров`я для врахування його при обчисленні і призначенні пенсії за вислугою років. Доказів недостовірності таких записів щодо даних періодів роботи відповідач суду не надав.

Згідно зі ст.3 Закону України від 19.11.1992 №2801 «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон №2801) заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Частиною сьомою ст.16 Закону №2801 передбачено, що мережа державних і комунальних загадів охорони здоров`я формується з урахуванням планів розвитку госпітальних округів, потреб населення у медичному обслуговуванні, необхідності забезпечення належної якості такого обслуговування, своєчасності, доступності для громадян, ефективного використання матеріальних, трудових, фінансових ресурсів. Існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена.

Згідно зі ст.1 Закону України від 28.12.2015 №2586-III «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» протитуберкульозні заклади - спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари, санаторії тощо). Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

З аналізу наведених положень нормативно-правових актів слідує висновок, що протитуберкульозні заклади відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Водночас, відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд зауважує, що відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також слід зазначити, що Закон № 1058-IV також не встановлює обмежень щодо застосування статті 60 Закону № 1788-ХІІ під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

За правилами статті 60 Закону № 1788-ХІІ та відповідно до приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV період роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17 у якій було зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи у відділенні гіпербаричної оксигенації інтенсивної терапії на посаді лікаря-анестезіолога після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом № 1058-IV.

На час виникнення спірних правовідносин стаття 60 Закону № 1788-ХІІ є чинною, тому у відповідача відсутні правові підстави для відмови в застосуванні зазначеної статті при обчисленні стажу роботи позивача у відповідному медичному закладі з 01.01.2004, тобто з урахуванням пільгового обчислення (в подвійному розмірі).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що періоди роботи з 01.01.2004 по 01.06.2020 у КНП КОР Білоцерківський протитуберкульозний диспансер мають бути зараховані до стажу роботи позивача у подвійному розмірі.

Верховний Суд у постанові від 27.04.2023 у справі № 160/14078/22 дійшов висновку, що положення статті 60 Закону № 1788-XII застосовуються як до періодів трудової діяльності до 01.01.2004, так і до періодів трудової діяльності після 01.01.2004, що враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи, зокрема розрахунку права на призначення пенсії, Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області, з метою приведення пенсійної справи у відповідність, позивачу у подвійному розмірі зараховано період роботи з 11.02.2002 по 31.12.2003 (по дату набрання чинності Законом № 1058-IV).

Однак, не зарахування відповідачем до стажу позивача у подвійному розмірі періодів роботи в реанімаційному відділенні закладів охорони здоров`я періоду роботи починаючи з 01.01.2004 є протиправним та не відповідає вимогам чинного законодавства України .

Суд наголошує, що особа, яка звертається за отриманням пенсії, не може нести відповідальність за неналежне здійснення органом Пенсійного фонду України розрахунків пенсії та неповне проведення пенсійним органом перевірок документів, тому звернення позивача із перерахунком пенсії, шляхом зарахування у подвійному розмірі періодів роботі у реанімаційному відділенні закладів охорони здоров`я здійснено не у зв`язку з виникненням, у нього права на розрахунок нового розміру пенсії, а з метою усунення порушеного права на належний розмір пенсії.

Таким чином, перерахунок пенсії позивача має бути здійснений з дати призначення пенсії, тобто з 13.07.2020, оскільки право позивача на пенсію у розмірі, обрахованому з урахуванням подвійного страхового стажу спірних періодів, порушене відповідачем з моменту призначення пенсії.

У той же час, суд звертає увагу, що згідно наданих до позовної заяви документів, позивача звільнено з посади молодшої медичної сестри персоналу КНП КОР Білоцерківський протитуберкульозний диспансер з 01.06.2020 року (наказ № 85-к від 01.06.2020).

А тому, за вказаних вище обставин, вимоги позивача про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з урахуванням кратності стажу роботи, а саме у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 01.01.2004 по 01.06.2020, починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 13.07.2020 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням кратності стажу роботи, а саме у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 01.01.2004 по 01.06.2020, починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 13.07.2020, підлягають до задоволення.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 згаданого Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 27.02.2023 року.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з урахуванням кратності стажу роботи, а саме у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 01.01.2004 по 01.06.2020, починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 13.07.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням кратності стажу роботи, а саме у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 01.01.2004 по 01.06.2020, починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 13.07.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.