Справа № 160/4906/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2024 рокуСправа №160/4906/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С.,розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
22.02.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо припинення розгляду та провадження за заявою №1238-000059851 ОСОБА_1 про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України»;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області встановити належність ОСОБА_1 до громадянства України.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що станом на 13.11.1991 року позивач в неповнолітньому віці проживав на території України, що встановлено рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року у справі №181/496/23, яке набуло законної сили. Проте при зверненні позивача 16.11.2023 року з заявою про встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», останньому було повідомлено листом начальника Першотравенського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 18.01.2024 року №1238-110/1238-24, що факт належності заявника до громадянства колишнього СРСР має бути підтверджений не тільки свідоцтвом про народження, а також паспортами громадянина колишнього СРСР ії батьків (одного з батьків) (законних представників), а оскільки у матеріалах справи, які були подані разом із заявою від 16.11.2023, відсутні відомості щодо паспорту матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якими підтверджується факт її перебування у громадянстві колишнього СРСР, у свідоцтві про народження позивача та повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження - відомості про батьків документами не підтверджені та взагалі відсутні, то 18.01.2024 висновком Першотравенського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було припинено розгляд та провадження за заявою позивача від 16.11.2023 у зв`язку із визначенням його правового статусу на території України, як особи без громадянства. Однак, позивач із такими підставами відмови у встановленні належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» не погоджується, оскільки ним було подано всі документи, необхідні для встановлення належності до громадянства України, що також підтверджується і тим, що в подальшому, відповідно до вимог Порядку №215, зазначені документи заявнику для усунення недоліків повернуті не були. Крім того, позивачем зауважується, що саме зобов`язання відповідача встановити його належність до громадянства України, буде ефективним способом захисту його порушеного права. З урахуванням викладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4906/24, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
14 березня 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити, з огляду на те, що в ході перевірок було виявлено, що надані заявником документи не відповідають вимогам Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 встановлено юридичний факт постійного проживання особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в неповнолітньому віці на території України станом на 13 листопада 1991 року. Факт належності заявника до громадянства колишнього СРСР має бути підтверджений не тільки свідоцтвом про народження особи, а також паспортами громадянина колишнього СРСР її батьків (одного з батьків) (законних представників). Так, потребує з`ясування інформація, яка слугує віднесенню батьків заявника до категорії осіб зазначених у пункті «а». У разі відсутності у батьків дитини (одного з них) паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу ДМС про те, що особа за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала чи проживає на території України за адресою та була документована паспортом громадянина колишнього СРСР. Така довідка може бути видана у зв`язку з порушенням клопотання про встановлення належності її дитині, на підставі заяви на отримання паспорта громадянина колишнього СРСР (форма 1), облікових даних про оформленнязагальногромадянського закордонного паспорта громадянина колишнього СРСР, облікових даних про прописку особи із зазначенням даних паспорта громадянина колишнього СРСР. В свою ж чергу, в матеріалах справи стосовно ОСОБА_1 відсутні відомості щодо паспортного документу матері заявника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким підтверджується факт її перебування в громадянстві колишнього СРСР. Відповідно до інформації зазначеної у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 , документами, що підтверджують факт народження дитини є: висновок у справі про поновлення актового запису про народження від 07 липня 2008 року Совєтського відділу реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції, довідка відділу записів цивільного стану м. Тбілісі від 07.10.2003 року про відсутність запису акту про народження, акт судово-медичного дослідження № 1960 від 07.12.2006 виданий Макіївським відділенням судово-медичної експертизи. Разом з тим, ані в поновленому свідоцтві про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 виданого 07.07.2008 Совєтським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції, ані в Повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження - відомості про батьків ОСОБА_1 документами не підтверджені та взагалі відсутні. Більш того, у Повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 вказано серію та номер виданого свідоцтва: НОМЕР_1 , але дата видачі - відсутня. Враховуючи викладене, 18.01.2024 висновком Першотравенського відділу Головного управління ДМС у Дніпропетровській області припинено розгляд та провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення належності до громадянства України №1238-000059851 про, що повідомлено заявника листом за №1238-110/1238-24 від 18.01.2024. З урахуванням викладеного, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заперечує проти пояснень, міркувань та аргументів викладених в позовній заяві, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.
Крім того, разом з відзивом на позовну заяву, відповідачем було подано клопотання про розгляд справи за участі представника.
19 березня 2024 р. до суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній підтримав власні позовні вимоги у повному обсязі з зазначенням тотожних аргументів і доводів.
Ухвалою Дніпропропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про розгляд справи за участі представника в адміністративній справі №160/4906/24.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Поряд з цим, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Совєтським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції, дата видачі 07.07.2008, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження - Грузія, Сагареджойський район, село Ніноцмінда, про що в Книзі реєстрації народжень 07.07.2008 зроблено актовий запис №02.
Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2018 у справі №181/979/18 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання задоволено повністю. Встановлено факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженця села Ніноцмінда, Сагареджойського району, Грузія.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2018 у справі №181/979/18 набрало законної сили 05.11.2018 року.

10.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області із заявою про встановлення належності до громадянства України, в якій просив встановити його належність до громадянства України на підставі пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянства України».

23.02.2022 Межівським сектором Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області надано відповідь, оформлену листом за вих. №1248-27/1248.3-22, в якому зазначено, що до усунення невідповідностей в рішенні суду щодо встановлення факту постійного проживання на території України, оформити встановлення належності до громадянства України ОСОБА_1 не надається можливим. Додатково повідомлено, що процедура оформлення заяви щодо встановлення належності до громадянства України, додавання необхідних документів здійснюється засобами підсистеми «Облік осіб, які набули або припинили громадянство України» в ЄІАС УМП без надавання заяви в паперовому вигляді.

Не погоджуючись з відмовою в оформленні встановлення належності до громадянства України, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповіжним позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі № 160/11776/22, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України». Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» та прийняти рішення, з урахуванням правової позиції викладеної судом у цьому рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 160/11776/22, апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року по адміністративній справі № 160/11776/22 - залишено без змін.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 у справі №181/496/23, заяву ОСОБА_1 , встановлено юридичний факт постійного проживання особи без громадянства ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженця села Ніноцмінда Сагареджойського району, Грузія, в неповнолітньому віці на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 у справі №181/496/23 набрало законної сили 20.10.2023 року.

16 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою №1238-000059851 про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України».

До вищевказаної заяви було додано копії наступних документів:

- копія свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 видане Совєтським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції від 07.07.2008; актовий запис №02 від 07.07.2008;

- копія рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року (справа №181/496/23);

- копія свідоцтва про смерть матері - ОСОБА_2 , серія НОМЕР_4 , видане виконкомом Криничанської селищної ради Совєтського району м. Макіївки Донецької області. Актовий запис №30.

Листом начальника Першотравенського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 18.01.2024 року №1238-110/1238-24 було повідомлено, що факт належності заявника до громадянства колишнього СРСР має бути підтверджений не тільки свідоцтвом про народження, а також паспортами громадянина колишнього СРСР ії батьків (одного з батьків) (законних представників). Так, потребує з`ясування інформація, яка слугує віднесенням батьків заявника до категорії осіб, зазначених у пункті «А». У матеріалах справи, які були подані разом із заявою про встановлення належності до громадянства України від 16.11.2023, відсутні відомості щодо паспорту матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якими підтверджується факт її перебування у громадянстві колишнього СРСР; у свідоцтві про народження позивача та повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження - відомості про батьків документами не підтверджені та взагалі відсутні. У зв`язку із цим 18.01.2024 висновком Першотравенського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області припинено розгляд та провадження за заявою №151 про встановлення належності до громадянства України від 16.11.2023 у зв`язку із визначенням правового статусу позивача на території України, як особи без громадянства. Після визначення правового статусу позивача на території України, як особи без громадянства, відповідно до міграційних законів України, та за умови підтвердження судовим рішенням факту його постійного проживання на території України до 24.08.1991 та отримання документу з Консульської служби Посольства Грузії в Україні про не перебування в іноземному громадянстві, він матиме правові підстави для порушення клопотання про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно зі статтею 3 цього Закону громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Статтею 6 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України передбачено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215 (далі - Порядок №215).

Пунктом 1 Порядку №215 зазначено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи передбачені розділом II цього Порядку.

Відповідно до пункту 3 Порядку №215 заява з питань громадянства подається у письмовій формі із зазначенням дати її складання та підписується заявником.

Згідно з пунктом 4 Порядку №215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні; особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації особи; особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи.

Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі:

осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України;

осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття.

Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.

Відповідно до пункту 10 Порядку №215 для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один з таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування.

Так судом встановлено, що позивачем для встановлення належності до громадянства України подано передбачені Порядком №215 документи.

Так позивачем подано рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 у справі №181/496/23, яке набрало законної сили 20.10.2023 року, та яким встановлено юридичний факт постійного проживання особи без громадянства ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженця села Ніноцмінда Сагареджойського району, Грузія, в неповнолітньому віці на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Крім того, рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2018 у справі №181/979/18, яке набрало законної сили 05.11.2018 року, було становлено факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженця села Ніноцмінда, Сагареджойського району, Грузія.

Стосовно тверджень представника позивача про те, що відповідачем в порушення Порядку №215 не прийнято відповідне рішення за результатами розгляду заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 89 Порядку №215 територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України.

Згідно з пунктом 90 цього Порядку №215 територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України. Рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України або про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником, не пізніш як у тижневий строк з дня надходження відповідного рішення повідомляє про нього заявника у письмовій формі. У разі прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України заявникові у письмовій формі повідомляються причини відмови.

Таким чином, суд робить висновок, що Порядком №215 встановлено чіткий порядок провадження за заявами про встановлення або оформлення належності до громадянства України.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін встановлено, що відповідачем не було прийнято рішення за заявою позивача №1238-000059851 від 16.11.2023 року про оформлення належності до громадянства України

З огляду на викладене, суд визнає протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 №1238-000059851 від 16.11.2023 року про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Однак, оскільки належного рішення за результатами розгляду заяви прийнято не було, суд зазначає про наявність порушення процедури розгляду заяви. Таким чином, належна перевірка поданих документів органом, до дискреційних повноважень якого віднесені спірні питання, не проведена.

Як наслідок, позовна вимога про зобов`язання встановити належність позивача до громадянства України є передчасною, оскільки рішення про відмову відповідачем не приймалось.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати розглянути заяву ОСОБА_1 №1238-000059851 від 16.11.2023 року про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» та прийняти рішення, з урахуванням правової позиції викладеної судом у цьому рішенні.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (справи "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Москаль проти Польщі". Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справи "Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010 року та "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("справи "Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).

З огляду на положення вказаної статті та часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню на користь останньої, шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області коштів у розмірі 908,40 грн.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 №1238-000059851 від 16.11.2023 року про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (; місцезнаходження: вул. Вячеслава Липинського, 7, м. Дніпро, 49000) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) №1238-000059851 від 16.11.2023 року про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» та прийняти рішення, з урахуванням правової позиції викладеної судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (вул. Вячеслава Липинського, 7, м. Дніпро, 49000, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна