Справа № 140/845/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/845/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповдач-2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 53 від 04.01.2024 щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус у соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус у соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з моменту звернення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що органом Пенсійного фонду позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ), оскільки станом на 01.01.1993 позивач не прожила в зоні гарантованого добровільного відселення необхідних три роки.

З таким рішенням позивач не погоджується та зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі призначення пенсій зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, видане уповноваженим органом. Позивач має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, яке є дійсним та його статус не оспорюється.

Разом з тим, періоди навчання на території, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення ( АДРЕСА_1 ), лише доводить те, що вона навчалася, а не проживала там. Позивач стверджує, що за період навчання були періоди зимових, літніх канікул, святкові та вихідні дні, які вона проводила за місцем свого постійного проживання у с. Зарудчі.

З врахуванням наведеного вважає, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії набула право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач-1 у встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та зазначив, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з невиконанням вимоги про період проживання на території радіоактивного забруднення. А саме, з наданих позивачем документів для призначення пенсії було встановлено, що станом на 01.01.1993 остання прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 1 рік 01 місяць 03 дні, тобто менше 3 років. Вважає, що позивачу правомірно було відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку. Керуючись викладеним, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

01.01.2024 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

04.01.2024 ГУ ПФУ в Закарпатській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком № 53 (а.с. 17). Вказане рішення мотивоване тим, що відповідно до пункту 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 50 років за наявності страхового стажу не менше 20 років. Страховий стаж заявниці становить 36 років 06 місяців 09 днів. Проте, заявниця не має права на призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного терміну проживання в третій зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років. За наданими документами прожила в третій зоні станом на 01.01.1993 1 рік 01 місяць 03 дні.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року- не менше 31 року.

При вирішенні спору суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01.01.1993. При цьому, особам, які проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31.07.1986, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки. Особам, які не працювали/не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, а з розрахунку - 1 рік за 2 роки.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

З рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 04.01.2024 №53 вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку із тим, що згідно наданих документів станом на 01.01.1993 період проживання складає 1 рік 01 місяць 03 дні (відсутні необхідні 3 роки проживання чи роботи в зоні гарантованого добровільного відселення).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ долучала такі документи, зокрема: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 16.12.1997; довідку № 10975 від 07.12.2023, видану ЦНАП Любешівської селищної ради відповідно до якої позивач дійсно Центром надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради (а.с. 18) слідує, що ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , віднесеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова №106) до переліку радіаційно забруднених населених пунктів ІІІ зони (гарантованого добровільного відселення) з 01.01.1970 по 01.09.1985, з 04.07.1988 по 16.08.1989, з 14.07.1995 по 28.08.1995; була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_3 з 06.09.2001 по теперішній час. Довідка видана на підставі погосподарських книг с. Зарудчі за 1986-2015 роки.

Отже, довідкою Центру надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради № 10975 від 07.12.2023 підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення (в с. Зарудчі) з 04.07.1988 по 16.08.1989, що становить 1 рік 01 місяць 03 дні.

При цьому як слідує з матеріалів справи, у період з 01.09.1985 по 02.08.1988 позивач навчалася у Луцькому медичному училищі (м. Луцьк) за спеціальністю «фельдшер-лаборант», тобто, поза зоною гарантованого добровільного відселення, що підтверджується архівною довідкою Комунального закладу вищої освіти «Волинський медичний інститут» від 11.12.2023 № 618/14/2-23 (а.с.20), копією трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Водночас, з наданої копії трудової книжки серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 з 10.07.1986 по 29.08.1986 працювала санітаркою у Луцькій міській лікарні; з 01.09.1989 по 23.06.1995 навчалася в Чернівецькому медінституті, тобто також поза зоною гарантованого добровільного відселення.

Суд звертає увагу на те, що постійне місце навчання та роботи в м. Луцьку, а в подальшому у м. Чернівці заперечує факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у цей час в с. Зарудчі Любешівського району (фактично з 26.04.1986 по 04.07.1988 та з 17.08.1989 по 31.12.1992).

Тобто, фактично з 26.04.1986 по 31.12.1992 період роботи і проживання ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення становить 1 рік 1 місяць 03 дні.

Отже наведене свідчить про те, що у вказані періоди позивач фактично не проживала у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому період навчання та роботи не може бути зарахований до періоду проживання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Такі висновки суду узгоджуються з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом у справах такої категорії, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі №572/245/17, від 17.06.2020 у справі №572/456/17 (адміністративне провадження №К/9901/22569/18, К/9901/22573/18) та від 11.03.2024 у справі №500/2422/23.

У матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази факту проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986).

Зважаючи на відсутність доказів факту постійного проживання та (або) роботи позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) по 31 липня 1986 року, права на початкову величину зниження пенсійного віку позивачка не має. Зниження пенсійного віку має відбуватись у загальному порядку - на 1 рік за 3 роки проживання (роботи).

Щодо доводів позивача про те, що посвідчення серії НОМЕР_1 від 16.12.1997 підтверджує її статус як громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), а також надає право користування пільгами, встановленими цим Законом, в тому числі, і на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, то суд зауважує, що обов`язковою умовою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ є проживання/робота у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. У свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач станом на 01.01.1993 прожила в зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років, тому позивач не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XIІ, з огляду на що відповідач ГУ ПФУ в Закарпатській області рішенням від 04.01.2024 №53 правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування вказаного рішення необхідно відмовити.

Крім того, враховуючи, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 04.01.2024 №53 є правомірним, тому у задоволенні похідних позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинської області призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XIІ також належить відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк