Справа № 140/4936/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

09 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/4936/24
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування постанови та розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2024 року до суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут (далі також Товариство, заявник) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання протиправними та скасування постанови від 08 листопада 2023 року №2071 Про накладення штрафу на ТОВ Волиньгаз Збут та розпорядження від 08 листопада 2023 року №304-р Про усунення порушень ТОВ Волиньгаз Збут.

Одночасно з адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут подало заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 08 листопада 2023 року №304-р до прийняття рішення у справі. Заява мотивована тим, що у випадку задоволення позову без вжиття заходів забезпечення позову істотно ускладниться або навіть буде неможливим виконання рішення суду. Так спірним розпорядженням зобов`язано сплатити до 24 листопада 2023 року компенсацію 296 споживачам, розмір якої з врахуванням додатку 3 Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 21 вересня 2017 року №1156 (далі Мінімальні стандарти), визначається з розрахунку 600,00 грн. У випадку несвоєчасного виконання розпорядження розмір компенсації буде зростати: у разі несплати протягом 5 днів розмір компенсації становитиме 1200,00 грн на одного побутового споживача, а у разі прострочення сплати компенсації на понад 90 днів 3000,00 грн на одного побутового споживача. Крім того, на думку заявника, очевидними є ознаки протиправності розпорядження, яке прийнято без врахування окремих положень Мінімальних стандартів та обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), а під час проведення перевірки Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, вийшла за межі підстав призначення такої перевірки.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи, у дводенний строк з дня її надходження.

Заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із частиною четвертою статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Пунктом 1 частини першої статті 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За приписами частин другої статті 154 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Верховним Судом сформовано усталену правозастосовчу практику застосування наведених норм процесуального права, якими регламентовано питання вжиття судом заходів забезпечення позову.

Так у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №640/9167/19 окрім іншого зазначено, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року (справа №826/8556/17) та від 25 квітня 2019 року (справа №826/10936/18).

Окрім цього Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року (справа №705/4587/17) сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними. Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи й поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

Верховний Суд у постанові від 04 червня 2021 року у справі №160/8226/20 зауважував, що вказані заявником ознаки протиправності оскаржуваних дій та рішень відповідача та порушення ними своїх прав обґрунтовані посиланням на конкретні обставини справи та докази, а отже, за позицією Суду, вони підлягають доведенню у встановленому законом порядку на підставі належних та допустимих доказів і не є очевидними.

Беручи до уваги приписи статей 150, 151 КАС України та наведені висновки Верховного Суду щодо їх застосування, суд у ракурсі зазначених заявником доводів не вважає, що заявником доведено наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою Товариства з огляду на таке.

У заяві Товариства не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову в цьому конкретному випадку може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 31 липня 2019 року у справі №826/7925/17 органи державної виконавчої служби та в окремих випадках приватні виконавці здійснюють примусове виконання виключно тих судових рішень, резолютивна частина яких містить зобов`язання, що може бути виконане унаслідок застосування одного із заходів примусового виконання рішення.

У цій постанові Верховний Суд також зазначив, що з моменту набрання судовим рішенням про скасування індивідуального акта законної сили такий індивідуальний акт утрачає юридичне значення і не породжує будь-яких юридичних наслідків, за виключенням тих, що пов`язані з його скасуванням. Чинність індивідуального акта, скасованого рішенням суду, яке набрало законної сили, не залежить від волі суб`єкта владних повноважень, який його прийняв, чи волі інших осіб.

Отже, скасування судом індивідуального акта є самостійним і вичерпним способом захисту порушених прав особи в адміністративному судочинстві, практична реалізація якого відбувається одночасно з набранням законної сили судовим рішенням, і не вимагає здійснення від суб`єкта, що видав скасований акт, чи інших осіб, будь-яких дій.

Тож з урахуванням обраного Товариством способу судового захисту та закріплених за адміністративними судами повноваженнями за результатом розгляду справи, у разі наявності підстав для задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів, до яких належать й спірне розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У такому випадку резолютивна частина ухваленого судом рішення не міститиме зобов`язання, що може бути виконане унаслідок застосування одного із заходів примусового виконання рішення, передбаченого нормами статті 10 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження.

З огляду на це суд відхиляє доводи Товариства про те, що невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову унеможливить виконання судового рішення, яке може бути ухвалене за результатом розгляду позову.

Суд наголошує, що необхідною умовою вжиття заходів забезпечення позову є вірогідність того, що їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд погоджується, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Суд не заперечує й того, що забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного розпорядження може убезпечити Товариство від понесення ним майнових втрат.

Проте варто врахувати, що такі обставини в будь-якому випадку не визначені нормами статті 150 КАС України як безумовні підстави для забезпечення позову, а отже не вказують і не можуть вказувати на очевидну протиправність адміністративного акта, який у спірних відносинах виданий у формі розпорядження.

За змістом висновків Верховного Суду у справах №640/23179/19, №460/549/20, №826/16216/18 такі обставини навіть у разі їх доведення не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Суд також звертає увагу, що відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У заяві про забезпечення позову заявник покликається на збільшення розміру компенсації, яку застосовано розпорядженням від 08 листопада 2023 року за недотримання Мінімальних стандартів, у разі несвоєчасної її сплати.

З доводів Товариства не вбачається наявності виняткового, виключного випадку, який би зумовлював існування передбачених процесуальним законом підстав для забезпечення позову й вимагав невідкладного та негайного вжиття таких заходів з тією метою, яка закладена законодавцем у інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві.

Так незважаючи на те, що спірне розпорядження було винесено ще 08 листопада 2023 року, із цією заявою Товариство звернулося лише 07 травня 2024 року, тобто із спливом визначеного розпорядження строку його виконання (до 24 листопада 2023 року).

Покликаючись на очевидну протиправність розпорядження від 08 листопада 2023 року №304-р, заявник вважає, що спірне розпорядження прийнято без врахування окремих положень Мінімальних стандартів та обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), а під час проведення перевірки Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, вийшла за межі підстав призначення такої перевірки.

Для забезпечення позову з такої підстави, передбаченої у пункті 2 частини другої статті 150 КАС України, законодавець як обов`язкову умову для застосування заходів забезпечення позову визначив, по-перше, існування порушення прав або інтересів особи, яка звернулася до суду; а по-друге, значення вжитого поняття «очевидні ознаки» необхідно розуміти як оціночну характеристику обставин, які сприймаються однозначно, є беззаперечними, не викликають жодних сумнівів й, не потребуючи оцінки доводів і аргументів позовної заяви, висловлених по суті спору, явно свідчать про протиправний характер адміністративного акту, який оскаржується до суду.

Варто зауважити, що така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову як наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення може бути виявлена судом лише на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

У свою чергу сама ж лише незгода позивача (заявника) із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Наведені як у позовній заяві, так і у заяві про забезпечення позову обставини не дозволяють однозначно й беззаперечно стверджувати про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного розпорядження.

Названі заявником аргументи в підтримку вимог заяв про забезпечення позову потребують детальної оцінки з перевіркою їх доказами за процедурою, передбаченою нормами процесуального закону в межах судового розгляду, з дотриманням усіх процесуальних гарантій учасників справи, а тому вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб фактично призводить до вирішення спору по суті й може мати вплив на судове рішення, яке згодом буде ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Натомість під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17 вказувала, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відсутність передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 150 КАС України підстав для забезпечення позову, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньгаз Збут до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування постанови та розпорядження відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк