Справа № 200/5192/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року справа №200/5192/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та представника третьої особи ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року (повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року) у справі № 200/5192/23 (суддя в І інстанції Бабіч С.І.) за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_6 Державної прикордонної служби України, відповідно до якої просила:

- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_6 Державної прикордонної служби України щодо виплати частки грошового забезпечення безвісно відсутнього підполковника ОСОБА_5 його колишній дружині - ОСОБА_3 , як законному представнику неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , 2008 року народження протиправними;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_8 Державної прикордонної служби України нараховувати та виплачувати грошове забезпечення безвісно відсутнього підполковника ОСОБА_5 , включаючи щомісячні додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (надбавки та премії), його дружині - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , у повному обсязі, починаючи з 01.09.2023.

Позовні вимоги, серед іншого, мотивовані тим, що право позивачки на отримання належного розміру грошового забезпечення безвісно відсутнього чоловіка - ОСОБА_5 в силу норм Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджено постановою КМУ № 884 від 30.11.2016 (далі - Порядок № 884) порушені з боку відповідача неправомірним та безпідставним розподіленням грошового забезпечення між позивачкою та третьою особою.

Позивачка звертала увагу суду на те, що пункт 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх безальтернативно передбачає виплату грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця саме його дружині або чоловіку, і тільки у разі відсутності таких - іншим членам сім`ї, зокрема, законному представнику неповнолітньої дитини такого військовослужбовця.

Вказувала, що оскільки за виплатою грошового забезпечення безвісно відсутнього ОСОБА_5 звернулася його дружина - позивачка, яка не відмовилася від виплат, відповідач неправомірно виплачує частку грошового забезпечення ОСОБА_5 третій особі.

Зауважила, що на підставі рішення суду з ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , які можуть утримуватись чи вже утримуються із його грошового забезпечення задля матеріального забезпечення його неповнолітньої дочки.

Слід зазначити, що ухвалою місцевого суду від 25.09.2023, в тому числі, залучено ОСОБА_3 до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року позов задоволено.

Визнано дії ІНФОРМАЦІЯ_6 Державної прикордонної служби України щодо виплати частки грошового забезпечення безвісно відсутнього підполковника ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , як законному представнику неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , 2008 року народження - протиправними.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_8 Державної прикордонної служби України нараховувати та виплачувати грошове забезпечення безвісно відсутнього підполковника ОСОБА_5 , включаючи щомісячні додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (надбавки та премії), його дружині - ОСОБА_2 , у повному обсязі, починаючи з 01.09.2023.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що фактично з травня 2022 року в/ч НОМЕР_1 , як повноцінний прикордонний загін, не функціонував. Відповідно до директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України (з грифом «ДСК») з серпня 2022 року розпочалось формування в новому складі військової частини НОМЕР_1 з місцем дислокації АДРЕСА_1 .

Наголошує, що відповідно до приписів Сімейного кодексу України підстави для відмови у виплаті грошового забезпечення підполковника ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої доньки відсутні.

Суд першої інстанції безпідставно відкидає твердження відповідача щодо наявності волевиявлення військовослужбовця зарахованого як безвісно відсутнього, а саме наявність факту звернення підполковника ОСОБА_5 з рапортом, у якому він просив відраховувати частину його грошового забезпечення ОСОБА_5 на утримання його неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 , 2008 р.н.

Важливо зазначити, що знаходячись в оточенні, з метою недопущення отримання та використання невстановленими особами інформації про особовий склад ІНФОРМАЦІЯ_7, визначеними посадовими особами було знищено (спалено) накази по особовому складу та інші документи, які містили персональні дані військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_7. Також, з метою збереження конфіденційності персональних даних військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_7, в тому числі інформації щодо фінансового забезпечення, технічні засоби, з яких міг здійснюватися доступ до вищевказаної бази даних був припинений, а первинні фінансові документи, які слугували підставою для проведення відповідних розрахунків, були знищені у місті Маріуполь.

Рапорт підполковника ОСОБА_5 , у якому він просив відраховувати частину (25%) його грошового забезпечення ОСОБА_6 (на утримання його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ) було знищено в місті Маріуполі, проте на вищевказаних серверах та в програмному забезпеченні ДП «ІНФОТЕХ» зберіглась інформація про наявність такого рапорту як підстави для утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_5 . Наявність підстав для відрахування законному представнику неповнолітньої доньки 25% від суми грошового забезпечення ОСОБА_5 підтверджується довідкою від 22.12.2023 № 896, яка відображає суму доходів (за мінусом податків та інших загальнообов`язкових платежів) військовослужбовця та суми стягнутих аліментів у розмірі 25% згідно рапорту ОСОБА_5 , починаючи з травня 2020 року.

Також важливо зазначити, що з травня 2020 року ОСОБА_5 не звертався до відповідача щодо відмови від рішення добровільно відраховувати частку грошового забезпечення на користь неповнолітньої доньки.

Представник третьої особи Пасічник Віталій Сергійович, який діє в інтересах ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , також подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Наголошує, що рішення суду грубо порушує права та інтереси неповнолітньої доньки безвісно відсутнього підполковника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , 2008 року народження, законним представником якої є ОСОБА_3 та права якої передбачені Конвенцією про права дитини та національним законодавством України

Зазначає, що ч. 6 ст. 9 Закону та п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, на який посилалась позивач, слід читати так, що дружина (чоловік), або законний представник (опікун, піклувальник) чи усиновлювач неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців - мають рівні права на отримання грошового забезпечення у рівних частках, оскільки це відповідає положенням вказаних вище законодавчих актів щодо рівних прав та обов`язків батьків відносно дітей.

А повнолітні діти, які проживають разом з нею (ним), мають право на отримання грошового забезпечення лише у разі відсутності осіб, зазначених у попередньому реченні.

Таким чином, рішення суду позбавляє неповнолітню доньку безвісно відсутнього підполковника належного соціального захисту та матеріального забезпечення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) від 27.02.2020 № 95-ОС, підполковника ОСОБА_5 (П-004201), який прибув для подальшого проходження служби з ІНФОРМАЦІЯ_3 з 27 лютого 2020 року було зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_6.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 №195-АГ від 18.05.2022 підполковник ОСОБА_5 був зарахований до бойових безповоротних втрат особового складу ІНФОРМАЦІЯ_7 як безвісно відсутній військовослужбовець.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 03.04.2023 № 190-ОС підполковника ОСОБА_5 (П-004201), заступника начальника відділу організації оперативно-розшукової діяльності головного оперативно- розшукового відділу, зараховано у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 за підпунктом 8 пункту 127 Положення № 1115/2009 (коли більше десяти днів відсутні відомості про місцезнаходження військовослужбовця, - до повернення військовослужбовця до органу Держприкордонслужби (у разі неприйняття іншого рішення про подальше проходження ним військової служби) або до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим).

Як пояснив відповідач, заходи з відбиття вторгнення та нападу збройних сил російської федерації, в/ч НОМЕР_1 виконувала безпосередньо в АДРЕСА_1 та його прилеглих територіях (зокрема на АДРЕСА_3).

При цьому в ході бойових дій було захоплено або знищено службові приміщення ІНФОРМАЦІЯ_6 (в/ч НОМЕР_1 ). У подальшому під час ведення бойових дій загинуло ряд військовослужбовців загону, потрапило в полон керівництво загону, посадові особи групи юридичного забезпечення, інші військовослужбовці та частина військовослужбовців вважаються безвісно відсутніми.

Фактично з травня 2022 року в/ч НОМЕР_1 , як повноцінний прикордонний загін, не функціонував. Для забезпечення законних прав та інтересів військовослужбовців та їх сімей кадрове забезпечення, в тому числі прийняття управлінських рішень відносно особового складу ІНФОРМАЦІЯ_7, здійснювалось ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно, розгляд заяв ОСОБА_2 від 21.05.2022 та ОСОБА_3 від 24.05.2022 року здійснювалось ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.06.2022 № 174-ОС, від 17.07.2022 № 267-ОС та від 30.07.2022 № 299-ОС, на підставі заяв та відповідних документів нарахувати та виплатити в поточному місяці за попередні періоди грошове забезпечення військовослужбовців, безвісно відсутніх, членам їх сімей та здійснювати до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутніми або оголошення померлими але не більше ніж до для виключення військовослужбовця із списків особового складу згідно відповідних додатків витяги з вказаних наказів та додатків наявні в матеріалах справи).

Забезпечення виконання вказаних наказів здійснювалось головним бухгалтером - начальником фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) ІНФОРМАЦІЯ_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 з червня по серпень 2022 року.

З вересня 2022 року нарахування та виплату грошового забезпечення підполковника ОСОБА_5 на підставі вищевказаних заяв здійснюється на основі наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_1 ).

На момент звернення позивачки з позовом до суду, виплата ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошового забезпечення безвісно відсутнього підполковника ОСОБА_5 здійснюється саме відповідачем, що підтверджується витягом з додатку 4 до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 25.09.2023 № 507-ОС

Таким чином, з огляду на те, що позовні вимоги, заявлені за період починаючи з 01.09.2023, саме ІНФОРМАЦІЯ_8 Державної прикордонної служби України є належним відповідачем за заявленими позивачкою позовними вимогами.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 позивачка є дружиною безвісно відсутнього підполковника ОСОБА_5 .

Відповідно до паспорта громадянина України № НОМЕР_7 та свідоцтва про народження від 21.01.2008 серії НОМЕР_8 третя особа є матір`ю та законною представницею ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 - неповнолітньої доньки ОСОБА_5 .

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 05.06.2014 у справі № 298/662/14-ц судом встановлено, шлюб між третьою особою та ОСОБА_5 було розірвано.

21.05.2022 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла заява позивачки, в якій вона просила виплачувати їй грошове забезпечення її чоловіка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

24.05.2022 на адресу відповідача надійшла заява третьої особи, в якій зазначалось, що з 03.07.2004 по 17.06.2014 вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народилась донька, ОСОБА_4 , яка на момент подачі заяви зареєстрована разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа у заяві просила виплачувати їй, як законному представнику неповнолітньої доньки, грошове забезпечення її колишнього чоловіка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

За результатами розгляду вказаних заяв прийнято рішення щодо нарахування та виплати грошового забезпечення підполковника ОСОБА_5 з розподілом заявникам часток в такому співвідношенні: 1/2 від суми грошового забезпечення ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , як дружині вказаного військовослужбовця; 1/2 від суми грошового забезпечення ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходив з такого.

Питання соціального захисту членів сім`ї військовослужбовців, які потрапили в полон або є безвісно відсутніми врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ та Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок № 884).

Відповідно до п. 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Частиною 6 статті 9 Закону № 2011-XII (аналогічні норми містять пункти 3 та 7 Порядку № 884), встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Місцевий суд правильно не прийняв аргумент відповідача та представника третьої особи про те, що позивачка та третя особа мають рівні права на отримання грошового забезпечення у рівних частках.

Застосувавши буквальне тлумачення вказаних вище частини 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ та пункту 7 Порядку № 884, які є спеціальними нормами у спірних правовідносинах, слід зазначити, що вони чітко та однозначно встановлюють, що відповідне грошове забезпечення виплачується саме дружині (чоловіку) безвісно відсутнього військовослужбовця і лише у разі відсутності такої (такого) воно виплачується іншим особам.

Вказані норми (як і норми Сімейного кодексу України (далі - СК України) чи Конвенції про права дитини) не передбачають пріоритету законних представників неповнолітньої дитини в отриманні такого грошового забезпечення, як не передбачають і обов`язку суб`єкта владних повноважень забезпечувати утримання дитини.

Варто вказати, що частина 1 статті 14 СК визначає, що сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, у той час як у даній справі спірними є правовідносини щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовця, що безвісно відсутній у яких стороною виступає суб`єкт владних повноважень - військова частина (а не фізична особа - військовослужбовець, батько неповнолітньої дитини).

Крім цього, СК України чи інші акти, на які посилається третя особа не містять норм щодо виплати саме половини грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця.

Частинами 2-3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

До того ж, наприклад, установлений СК максимальний розмір аліментів на одну дитину складає 25% від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (а не 50 % від грошового забезпечення, як фактично виплачується у даній справі відповідачем третій особі).

При цьому, відповідно до СК України питання щодо визначення розміру аліментів вирішує не самостійно суб`єкт владних повноважень, який здійснює виплату грошового забезпечення, а відповідний суд, до якого має звернутись із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відомості у ЄДРСР щодо відповідного рішення про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 - відсутні.

Третя особа вказує на відсутність такого рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Відповідач зазначав про те, що в ході бойових дій було захоплено або знищено службові приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7. Таким чином, рапорт підполковника ОСОБА_5 , у якому він просив відраховувати частину його грошового забезпечення третій особі (на утримання його неповнолітньої доньки) було знищено в місті Маріуполі.

Отже, рапорт ОСОБА_5 про добровільне відрахування з його грошового забезпечення частини у 25% на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 (на який відповідач посилається як на підставу виплати частини грошового забезпечення третій особі), суду не надано, як не надано будь-яких інших належних та допустимих доказів щодо вказаного волевиявлення, які б містили особистий підпис ОСОБА_5 .

Відповідачем надано суду пояснення, відповідно до яких згідно довідки про суму стягнутих аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої доньки, аліменти у розмірі 25 % від суми доходів ОСОБА_5 утримуються на підставі його рапорту починаючи з травня 2020 року і по даний час.

Відповідно до довідки про грошове забезпечення підполковника ОСОБА_5 за грудень 2023 року після утримання податків та зборів із суми нарахованого за грудень 2023 року грошового забезпечення у розмірі 142 757,60 грн., перераховано кошти у такому процентному співвідношенні:

- аліменти (на користь ОСОБА_3 як представнику неповнолітньої ОСОБА_4 ) у розмірі 25 %, що становить 35 154,06 грн.;

- перераховано згідно Постанови № 884 на користь ОСОБА_3 на підставі її заяви від 24.05.2022 у розмірі 25 %, що становить 35 154,06 грн.;

- перераховано згідно Постанови № 884 на користь ОСОБА_2 на підставі її заяви від 21.05.2022 у розмірі 50 %, що становить 70 308,12 грн.

Вказане процентне співвідношення утримання з грошового забезпечення ОСОБА_5 застосовується з моменту прийняття рішення за результатами розгляду заяв ОСОБА_2 від 21.05.2022 та ОСОБА_3 від 24.05.2022 та по теперішній час.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що виплачуючи грошове забезпечення ОСОБА_5 у вказаному вище співвідношенні позивачці та третій особі у рівних частинах, відповідач, у порушення частини другої статті 19 Конституції України, діє не на підставі та не у порядку Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 884 які є спеціальними нормами, які регулюють питання виплати грошового забезпечення військовослужбовців, що є безвісно відсутніми.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 73 КАС України).

За приписами статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до частини 1 статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1, 3 статті 90 КАС України).

Суд вважає необхідним зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та представника третьої особи ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі № 200/5192/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 09 травня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук