Справа № 260/4329/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/4329/23 пров. № А/857/21259/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі Постанова № 168), у розрахунку 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за серпень 2022 року, вересень 2022 року, листопад 2022 року та січень 2023 року; зобов`язати нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168, у розрахунку 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за серпень 2022 року, вересень 2022 року, листопад 2022 року та січень 2023 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 20 березня 2022 року проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін, військова частина НОМЕР_1 ) та під час проходження військової служби виконував бойові завдання безпосередньо на лінії зіткнення з ворогом, безпосередньо перебував в районах ведення дій у період проведення зазначених бойових дій. Вказує, що йому не нараховано та не виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, за серпень 2022 року, вересень 2022 року, листопад 2022 року, січень 2023 року - до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у діях та заходах, визначених п. 1 Постанови № 168. Вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за вищевказані місяці, тому наявні підстави зобов`язати відповідача перерахувати таку додаткову винагороду. Звертає увагу на те, що починаючи із квітня 2022 року по січень 2023 року виконував одні й ті ж завдання у Зноб-Новгородській селищній територіальній громаді, проте, за квітень, травень, червень, липень, жовтень, грудень 2022 року відповідач виплачував йому додаткову винагороду - до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у діях та заходах, визначених п. 1 Постанови № 168, а за серпень, вересень, листопад 2022 року та січень 2023 року з невідомих причин не виплачував.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), та забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України в період - серпень 2022 року, грудень 2022 року та січень 2023 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), та забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України в період - серпень 2022 року, грудень 2022 року та січень 2023 року. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 30 липня 2022 року №392-/0/81-22-АГ та наказ від 09 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ містять норми, які зачіпають права громадян - військовослужбовців на отримання додаткової винагороди, встановлюють організаційно-правовий механізм реалізації таких прав, ці накази підлягають державній реєстрації в Міністерстві юстиції України. Судом першої інстанції не встановлений факт такої реєстрації, відтак зазначені накази не можуть вважатися такими, що набрали чинності та підлягають застосуванню. Зважаючи на це, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на накази Адміністрації Держприкордонслужби від 30 липня 2022 року № 392-/0/81-22-АГ та від 09 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ, як на підставу невиконання зобов`язань щодо виплати додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168. За відсутності у спірний період затвердженого МВС України порядку і умов виплати додаткової винагороди, передбаченої п. 1 постанови КМУ № 168, єдиним нормативно-правовим актом, що визначає підстави та порядок виплати відповідачем спірної додаткової винагороди є постанова КМУ № 168. Вказаною постановою не затверджені конкретні форми документів, якими має підтверджуватися безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Відтак, на думку суду першої інстанції, відповідач протиправно не видав наказ про призначення та нарахування позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за серпень 2022 року, грудень 2022 року та січень 2023 року. Разом з тим, згідно розрахункових листів, позивачу у вересні, жовтні та листопаді виплачувалась додаткова грошова винагорода із розрахунку 30000,00 грн та 70000,00 грн пропорційно часу проходження служби, відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що наявність факту безумовного отримання позивачем додаткової винагороди у розмірі 30000 грн не ставить законодавцем прямого обов`язку автоматичного нарахування збільшеної додаткової винагороди до 100000 грн. Вказує, що наказами Адміністрації Держприкордонслужби від 30 липня 2022 року № 392-/0/81-22-АГ та від 09 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ наведено вичерпний перелік заходів, за умови виконання яких військовослужбовці Державної прикордонної служби України набувають права на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі. При цьому, позивачем не доведено того, що він приймав участь в заходах, що визначені пунктом 2 вказаних наказів, зокрема виконання бойових (спеціальних) завдань в спірні періоди на лінії бойового зіткнення, під з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником. Звертає увагу на те, що з аналізу наявних в управлінні НОМЕР_2 прикордонного загону рапортів начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та телеграм начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (із доданими копіями рапортів начальника впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), встановлено відсутність у зазначених документах прізвища позивача про його безпосередню участь у бойових діях або заходах за період серпень, листопад 2022 року, щодо виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. Вказує, що згідно наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 02 лютого 2023 року № 26, від 01 березня 2023 року№ 52 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» визначено райони ведення воєнних (бойових) дій з 01 по 31 січня 2023 року, з 01 по 28 лютого 2023 року, з 01 березня 2023 року по 31 березня 2023 року, відповідно, Сумська область не включена до районів ведення воєнних (бойових) дій.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що відповідачем не надано доказів того, що позивач не брав участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Звертає увагу на те, що починаючи із квітня 2022 року по січень 2023 року позивач виконував одні й ті ж завдання на одній і тій же місцевості, проте, за квітень, травень, червень, липень, жовтень, грудень 2022 року відповідач виплачував позивачу додаткову винагороду - до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у діях та заходах, визначених п. 1 Постанови № 168, а за серпень, вересень, листопад 2022 року та січень 2023 року з невідомих причин не виплачував.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, з 20 березня 2022 року ОСОБА_1 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін, військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджується, зокрема, довідкою № 12/849-23вих від 12 квітня 2023 року (а.с.18).

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 942-ОС від 12 грудня 2022 року старшого сержанта ОСОБА_1 призначено інспектором прикордонної служби 1 категорії начальником групи кінологів другого відділення інспекторів прикордонної служби дев`ятнадцятої прикордонної застави четвертої прикордонної комендатури, звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), згідно з пп.4 п. 93 Положення (на вищу посаду у порядку просування по службі) (а.с.19).

Відповідно до наданих відповідачем розрахункових листів позивача за період з серпня 2022 року по січень 2023 року позивач отримував винагороду відповідно до постанови КМУ № 168 в розмірі 30000,00 грн та 70000,00 грн, зокрема, за серпень 2022 року в сумі 25161,29 грн, за вересень 2022 року 28000,00 грн. та 4666,67 грн, за листопад 2022 року 30000,00 грн (а.с.14-18).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168 в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), та забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України в період - серпень 2022 року, грудень 2022 року та січень 2023 року, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), та забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України в період - серпень 2022 року, грудень 2022 року та січень 2023 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 14 Закону України № 661-IV «Про Державну прикордонну службу України» від 03 квітня 2003 року Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, до особового складу якої входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.

Згідно зі ст. 16 цього Закону умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року, дія якого, в силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону, поширюється в тому числі на військовослужбовців правоохоронних органів спеціального призначення, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами 1, 2 ч. 4 ст. 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168), в п. 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 в абзаці першому пункту 1 Постанови № 168 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

В решті зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, на час виникнення спірних правовідносин не змінювався.

При цьому, в постанові від 06 квітня 2023 року у зразковій справі № 260/3564/22, яка набрала законної сили, Верховний Суд дійшов висновку, що зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 змін до постанови № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Таким чином, на підставі аналізу наведених норм чинного законодавства України, слідує висновок, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України № 168 додаткова винагорода в розмірі 30000 грн на місяць є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби, що виплачується їм на період дії воєнного стану та підлягає збільшенню до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу їх безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 200/193/23.

Водночас реалізація зазначених приписів постанови Кабінету Міністрів України № 168 вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди з метою встановлення переліку бойових дій та заходів, передбачених абзацом 1 п. 1 цієї постанови, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах, враховуючи, що Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, не врегульовувала цих питань.

Про необхідність визначення керівниками відповідних міністерств та державних органів порядку і умов виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 168, вказано і в пункті 21 цієї постанови, доповненому згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793.

Оскільки одночасно з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 168 не було визначено порядку й умов виплати передбаченої нею додаткової винагороди, 17 квітня 2022 року Адміністрація Державної прикордонної служби України надіслала органам Держприкордонслужби лист № 21-1215-2022 «Щодо однакового трактування положень» за підписом Голови Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 , в якому з метою упорядкування обліку особового складу, який має право на збільшення додаткової винагороди до 100000 грн, були визначені бойові завдання в районах ведення бойових дій, за умови виконання яких військовослужбовцям мала виплачуватися вказана додаткова винагорода.

30 липня 2022 року Адміністрація Держприкордонслужби, посилаючись на п. 21 постанови № 168, видала наказ № 392-/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168», який був уведений в дію з 01 серпня 2022 року.

Пункт 2 цього наказу визначав вичерпний перелік бойових дій і заходів, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168, виконання яких у відповідні дні давало військовослужбовцю право на збільшення додаткової винагороди до 100000 грн пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно з підпунктом 7 п. 2 цього наказу до таких заходів віднесено виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або наступу, контрнаступу (контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави.

У п. 4 наказу № 392-/0/81-22-АГ встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах:

1) бойового наказу (бойового розпорядження);

2) журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад;

3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Згідно з п. 5 наказу № 392-/0/81-22-АГ для військовослужбовців, відряджених до органів військового управління Держприкордонслужби, окрім документів, зазначених у пункті 4 цього наказу, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, додатково підтверджується довідкою за формою, наведеною у додатку 1 до цього наказу, що видається начальником органу Держприкордонслужби, який веде (вів) бойові дії та до якого для виконання завдань відряджені військовослужбовці, із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі (абзац перший пункту 5 наказу).

Для військовослужбовців Держприкордонслужби, які відряджені до органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, у підпорядкування яких вони передані, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, підтверджується довідкою, виданою керівником відповідного органу військового управління, з відображенням у ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця (абзац другий пункту 5 наказу).

У довідках, передбачених цих пунктом, обов`язково мають зазначатися відомості про підтверджуючі документи, передбачені пунктом 4 цього наказу (абзац третій пункту 5 наказу).

З 01 грудня 2022 року був уведений в дію наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 09 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168», в якому був дещо змінений перелік бойових дій і заходів, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, проте залишився незмінним перелік документів для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців, у тому числі відряджених, у таких бойових діях або заходах.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 30 липня 2022 року №392-/0/81-22-АГ та наказ від 09 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ містять норми, які зачіпають права громадян - військовослужбовців на отримання додаткової винагороди, встановлюють організаційно-правовий механізм реалізації таких прав, ці накази підлягають державній реєстрації в Міністерстві юстиції України. Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки не встановлений факт такої реєстрації, відтак зазначені накази не можуть вважатися такими, що набрали чинності та підлягають застосуванню. Зважаючи на це, суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на накази Адміністрації Держприкордонслужби від 30 липня 2022 року № 392-/0/81-22-АГ та від 09 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ, як на підставу невиконання зобов`язань щодо виплати додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168.

Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 200/193/23 вказав, що керуючись ч. 3 ст. 117 Конституції України, Указом Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» і Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що подібні накази центрального органу виконавчої влади підлягають обов`язковій державній реєстрації Міністерством юстиції України, оскільки містять норми, що зачіпають права, свободи та законні інтереси осіб і встановлюють організаційно-правовий механізм їх реалізації.

Виходячи з цього, суди мотивовано зазначили про недотримання Адміністрацією Держприкордонслужби зазначених вимог законодавства при прийнятті наказів від 30 липня 2022 року № 392-/0/81-22-АГ і від 09 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ, які не пройшли державну реєстрацію в Мін`юсті у встановленому порядку.

Разом з тим, при вирішенні питання про наслідки порушення зазначених вимог суди не врахували обставин фактичного виконання протягом 2022 року, в тому числі й у спірний період, органами Держприкордонслужби наказів Адміністрації Держприкордонслужби від 30 липня 2022 року № 392-/0/81-22-АГ і від 09 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ, зокрема, в частині визначення бойових дій та заходів, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168, а також документування безпосередньої участі військовослужбовців у таких діях і заходах.

У спірний період виключно зазначені накази Адміністрації Держприкордонслужби визначали механізм реалізації постанови Кабінету Міністрів України № 168 щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби під час дії воєнного стану, адже наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2023 року № 36 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 січня 2023 року за № 196/39252) набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовувався з 01 лютого 2023 року, тобто не підлягав ретроспективному застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, документування (фіксація) у спірний період органами Держприкордонслужби безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях і заходах та фактична виплата їм додаткової винагороди до 100000 грн відповідно до приписів наказів Адміністрації Держприкордонслужби від 30 липня 2022 року № 392-/0/81-22-АГ і від 09 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ унеможливлює застосування іншого механізму реалізації постанови Кабінету Міністрів України № 168 до правовідносин, що вже відбулися.

За відсутності цих відомчих нормативно-правових актів не здійснювався би облік особового складу, який мав право на збільшену додаткову винагороду, що призвело б до невиплати цієї частини грошового забезпечення військовослужбовцям.

Таким чином, відповідаючи на поставлені перед судом касаційної інстанції питання (пункти 2 і 3 аргументів касаційної скарги), Верховний Суд у справі № 200/193/23 дійшов висновку про те, що застосуванню для визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, у спірний період підлягають накази Адміністрації Держприкордонслужби від 30 липня 2022 року № 392-/0/81-22-АГ і від 09 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ.

Протилежний висновок поставив би питання необхідності повернення вже виплачених на підставі цих наказів сум додаткової винагороди.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що право на отримання збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди позивач, як військовослужбовець Збройних Сил, набуває у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби позивач отримує додаткову винагороду в розмірі 30000 грн.

Із матеріалів справи слідує, що позивач з березня 2022 року по липень 2022 року, у вересні, жовтні та грудні 2022 року отримував додаткову винагороду у збільшеному до 100000 грн розмірі, оскільки брав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що підтверджується відповідними розрахунковими листами та наказами про виплату додаткової винагороди (а.с.85-92).

Згідно з розрахунковиими листами ОСОБА_1 у спірний період з серпня 2022 року по січень 2023 року, позивачу була виплачена наступна додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року:

- за серпень 2022 року (01.08.2022-26.08.2022) позивачу виплачено додаткову винагороду із розрахунку 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розмірі 25161,29 грн (на підставі наказу від 01.09.2022 року № 543-ОС);

- за вересень 2022 року (03.09.2022-30.09.2022) позивачу виплачено додаткову винагороду із розрахунку 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розмірі 28000,00 грн. (на підставі наказу від 30.09.2022 року № 655-ОС), а також додаткову винагороду із розрахунку 70000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розмірі 4666,67 грн. (13.09.2022-19.09.2022, на підставі наказу від 30.09.2022 року № 656-ОС) (за час перебування у відпустці додаткова винагорода позивачу не нараховувалась)

- за жовтень 2022 року позивачу виплачено додаткову винагороду із розрахунку 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розмірі 23225,81 грн (на підставі наказу № 781-ОС від 01.11.2022 року) та додаткову винагороду із розрахунку 70000,00 грн. пропорційно часу проходження служби в розмірі 54193,55 грн (на підставі наказу №780-ОС від 07.11.2022 року);

- за листопад 2022 року позивачу виплачено додаткову винагороду із розрахунку 30000,00 грн. пропорційно часу проходження служби в розмірі 30000,00 грн. (на підставі наказу №889-ОС від 30.11.2022).

- за грудень 2022 року позивачу виплачено додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн. (на підставі наказу від 21.12.2022 року №982-ОС), а також додаткову винагороду із розрахунку 70000,00 грн. пропорційно часу проходження служби в розмірі 70000,00 грн. (на підставі наказу №9-ОС від 05.01.2023 року).

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у цій справі відсутні докази, які б підтверджували безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дій за серпень 2022 року, листопад 2022 року та січень 2023 року.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні документи, які містять посилання на відомості журналів бойових дій, інформації щодо районів ведення таких воєнних (дій), рапорту (донесення) начальника командира підрозділу про участь позивача у бойових діях за спірний період.

Наявна у матеріалах справи довідка № 12/849-23вих від 12 квітня 2023 року лише інформує про період проходження служби позивача, а саме з 20 березня 2022 року по теперішній час у НОМЕР_2 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ).

З огляду на зазначене, вказана довідка не підтверджує факт безпосередньої участі позивача за оспорюваний період у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідачем у відповідь на ухвали суду першої інстанції про витребування відповідних доказів повідомлено, що у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) відсутні будь-які бойові накази (розпорядження), витяги з журналів бойових дій (вахтових журналів), витяги з журналів ведення оперативної обстановки або бойових донесень, рапорти (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону) про участь ОСОБА_1 у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, що підтверджують безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за серпень, листопад 2022 року та січень 2023 року.

Натомість, відповідачем надано лише витяг з рапорту в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_4 який підтверджує участь у бойових діях старшого сержанта ОСОБА_1 за період з 13 вересня 2022 року по 19 вересня 2022 року, кількість діб 2, підстава: журнал СДБ, стр.4,5 (а.с.67).

Також відповідачем зазначено, що з аналізу наявних в управлінні НОМЕР_2 прикордонного загону рапортів начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та телеграм начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (із доданими копіями рапортів начальника всп « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») встановлено відсутність у зазначених документах прізвища позивача про його безпосередню участь у бойових діях або заходах у період серпень 2022 року, листопад 2022 року щодо виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн.

Відповідно до бойових розпоряджень командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 04.07.2022 №116/ОТУ Суми/2015 (гриф), від 25.07.2022 №116/ОТУ Суми/2620 (гриф), від 27.09.2022 №116/ОТУ Суми/4625 (гриф), бойового розпорядження начальника 5 ПРИКЗ від 01.08.2022 №311 (гриф), від 27.09.2022 №313 (гриф), персонал НОМЕР_2 прикордонного загону по теперішній час приймає участь виключно у стабілізаційних заходах, а при ускладненні обстановки - визначено прийняття участі в оборонних заходах.

Колегія суддів не погоджується із твердженням позивача з приводу того, що підтвердженням його безпосередньої участі у бойових діях є вищевказані накази та розпорядження, а також накази Адміністрації Державної прикордонної служби України про склад органів та підрозділів, які брали участь у бойових діях або заходах у відповідних районах ведення бойових дій, оскільки такі накази не є беззаперечним свідченням безпосередньої участі позивача у бойових діях.

Колегія суддів зазначає, що саме лише покликання позивача на те, що починаючи із квітня 2022 року по січень 2023 року він виконував одні і ті ж завдання в одних і тих районах їх здійснення, не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000,00 грн, яка передбачена пунктом 1 Постанови № 168.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що право позивача на отримання збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови № 168 у оскаржуваний період не виникло, оскільки інформації, що позивачем у цей період виконувались бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями), та доказів на підтвердження цієї інформації, суду не надано.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 02 лютого 2023 року № 26, від 01 березня 2023 року№ 52 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» визначено райони ведення воєнних (бойових) дій з 01 по 31 січня 2023 року, з 01 по 28 лютого 2023 року, з 01 березня 2023 року по 31 березня 2023 року, відповідно, Сумська область не включена до районів ведення воєнних (бойових) дій, тому відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу спірної грошової винагороди за січень 2023 року.

За таких обставин, наявними матеріалами справи не підтверджено допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо неповного нарахування та виплати позивачу збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови № 168 у період серпень 2022 року, вересень 2022 року, листопад 2022 року та січень 2023 року.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо неповного нарахування та виплати позивачу збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови № 168 у період серпень 2022 року, вересень 2022 року, листопад 2022 року та січень 2023 року, суд апеляційної інстанцї приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 260/4329/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 09 травня 2024 року.