Справа № 460/12720/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/12720/23 пров. № А/857/2270/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року (ухвалене головуючою-суддею Дуляницькою С.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС, контролюючий орган, відповідач), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) ГУ ДПС від 17.02.2023 за №1344/, №1340/, №1350/, №1347/, №1351/, від 28.04.2023 за №0522, №0522.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними та скасовано ППР від 17.02.2023 за №1344/, №1340/ та від 28.04.2023 за №0522. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на платника єдиного податку другої групи покладається обов`язок підтвердити правомірність формування суми отриманих доходів відповідними первинними документами, і, як наслідок, необхідність зберігання та надання їх контролюючому органу. У ході проведення позапланової документальної перевірки жодних підтверджуючих документів на придбання товарів (кава, цукор, вершки ....) ФОП ОСОБА_1 за перевіряємий період до перевірки не було надано. Відтак, у ході проведення перевірки встановлено відсутність факту оплати та придбання товарів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 23.10.2018 ОСОБА_1 була зареєстрована як ФОП, код основного виду економічної діяльності : 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Другорядними видами є : 56.21 постачання готових страв для подій, 56.29 постачання інших готових страв, 56.30 обслуговування напоями. Перебувала на обліку в ГУ ДПС та була платником єдиного податку до 28.02.2019, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та громадських формувань.

Листом від 19.10.2022 з метою проведення документальної позапланової перевірки контролюючий орган повідомив ФОП ОСОБА_1 про необхідність надання інформації та її документального підтвердження та просив надати у повному обсязі всі необхідні документи.

27.12.2022 позивач повідомила, що з урахуванням вимог п.44.1 ст.44 ПК України вона як ФОП повинна вести лише облік доходів. Документами, які підтверджують дохід ФОП є документи, що підтверджують надходження коштів на поточний рахунок або надходження готівкових коштів. Книга обліку доходів, банківські та касові документи, що підтверджують одержання доходів подаються. Наймані працівники у підприємницькій діяльності не використовувалися. Подання інших первинних документів законодавством не передбачено.

На підставі наказу ГУ ДПС №2735-п від 14.12.2022 відповідно до п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.7 п.78.1, п.78.2 ст.78 ПК України, посадовими особами відповідача була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 , податкова адреса : АДРЕСА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог іншого законодавства за період з 23.10.2018 по 19.02.2019.

15.12.2022 позивачку ознайомлено під особистий підпис з направленнями на право проведення перевірки та вручено копію наказу №2735-п від 14.12.2022.

20.12.2022 відповідачем було сформовано запит про надання документів, у якому зазначено про необхідність подання документів щодо офісних, виробничих (торгівельні, складські та інші) приміщень в розрізі власних та орендованих. Якщо приміщення не є власністю, надати документи, на підставі яких вони експлуатувались або експлуатуються підприємством (зазначити, на підставі яких документів та на яких умовах відбувалась оренда, форма та стан рахунків), первинні документи (бухгалтерського та податкового обліку), що підтверджують походження придбаного товару у строк до 15:00 год 22.12.2022.

Актом №419/Ж6/17-00-24-05-18 від 22.12.2022 засвідчено ненадання вищевказаних документів.

За наслідками перевірки складено акт №9104/ж5/17-00-24-05-17/ від 28.12.2022, яким встановлено порушення п.51.1 ст.51, п.п.б п.176.2 ст.176 розділу IV ПК України, що полягало у не поданні платником податків - ФОП ОСОБА_1 до контролюючого органу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 4 кв. 2018 року, 1 кв. 2019 року, п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.п.170.1.2 п.п.170.1.4 п.170.1 ст.170 ПК України, що полягало у не утриманні та не перерахуванні до бюджету податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходу ОСОБА_2 у розмірі 5040,00 грн, в тому числі за листопад 2018 року - 1260,00 грн, грудень 2018 року 1260,00 грн, січень 2019 року 1260,00 грн, лютий 2019 року 1260,00 грн, п.п.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, що полягало у не утриманні та не перерахуванні до бюджету військового збору при виплаті доходу ОСОБА_2 у розмірі 420,00 грн, в тому числі за листопад 2018 року - 105,00 грн, грудень 2018 року 105,00 грн, січень 2019 року 105,00 грн, лютий 2019 року 105,00 грн, п.п.1.2, п.п.1.3, п.п.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, що полягало у не оподаткуванні доходу в загальній сумі 117308,70 грн отриманого як додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, в результаті чого перевіркою донараховано військовий збір на загальну суму 1759,63 грн, в тому числі за 2018 рік в сумі 1163,23 грн, за 2019 рік в сумі 596,40 грн, п.63.3 ст.63 ПК України та п.8.2, 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1588 від 09.12.2011 (далі - Порядок №1588), що полягало у неподанні платником податку до контролюючого органу повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування (приміщення за адресою : АДРЕСА_2 ) платником податку по терміну подання з 02.11.2018 по 15.11.2018, п.63.3 ст.63 ПК України та п.8.2, 8.5 розділу VIII Порядку №1588, що полягало у неподанні платником податку до контролюючого органу повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування (приміщення за адресою : АДРЕСА_2 ) по терміну подання з 20.02.2019 по 05.03.2019, п.п.16.1.2, п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, абз. е п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, абз.в п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179, п.179.7 ст.179 ПК України, що полягало у донарахуванні податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 21115,60 грн, у тому числі за 2018 рік у сумі 13958,80 грн, за 2019 рік у сумі 7156,80 грн, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України платником податків ФОП ОСОБА_1 не забезпечено ведення обліку доходів, витрат та не забезпечено зберігання первинних документів протягом установлених строків їх зберігання та ненадання нею контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки позивачкою були подані заперечення, на які листом №ж12/17-00-24-05-24 від 16.02.2023 ГУ ДПС повідомило про залишення акта перевірки без змін.

На підставі акту ГУ ДПС сформувало ППР, які позивачка оскаржила в адміністративному порядку.

Листом №6903/6/99-00-06-01-04-06 від 21.03.2023 ДПС України повідомило позивачку про продовження строку розгляду скарги.

Рішенням ДПС України №10089/6/99-00-06-01-04-06 від 26.04.2023 скаргу позивачки було задоволено частково. Залишено без змін ППР ГУ ДПС від 17.02.2023 за №1344/, №1340/, №1350/, №1347/, №1351/ та скасовано ППР ГУ ДПС від 17.02.2023 за №1338/, №1348/ в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн, в іншій частині залишено без змін.

Відтак, предметом спору є ППР №1344/ від 17.02.2023, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 26394,50 грн, №1340/ від 17.02.2023, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 2199,54 грн, №1350/ від 17.02.2023, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших ніж заробітна плата на суму 7384,84 грн, №0522 від 28.04.2023 про застосування штрафу на суму 340,00 грн, №1347/ від 17.02.2023, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 615,40 грн, №1351/ від 17.02.2023 про застосування штрафу на суму 1020,00 грн за не подання до контролюючого органу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за 1 квартал 2018 року, 1 квартал 2019 року, №0522 від 28.04.2023 про застосування штрафу на суму 1020,00 грн за не забезпечення зберігання у повному обсязі первинних документів протягом встановлених строків їх зберігання.

Вважаючи оспорювані ППР протиправними, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з вимогою про їх скасування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за період перебування позивачки на загальній системі оподаткування, вона повинна була зберігати та надати до перевірки всі документи, які підтверджують понесені витрати. За період перебування позивачки на спрощеній системі оподаткування вірним є її твердження про те, що платники податку другої групи ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів. Облік витрат не ведеться. Суд дійшов висновку, що оскільки контролюючий орган не визначав окремо зобов`язання за періоди перебування позивачки на загальній та на спрощеній системі оподаткування, а суд не наділений повноваженнями самостійно розраховувати суми грошових зобов`язань та штрафів, тому відсутні підстави для висновку про порушення позивачкою наступних норм ПК України та, як наслідок, наявність підстав для скасування ППР №1340/; №1344/; №0522. Суд погодився з доводами відповідача що сума орендної плати за період здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 становить 28000,00 грн, в тому числі листопад - грудень 2018 року - 14000,00 грн та січень - лютий 2019 року - 14000,00 грн. Отже, сума податків, яку необхідно було б утримати при виплаті доходів, в тому числі листопад 2018 року - 1260,00 грн, грудень 2018 року - 1260,00 грн, січень 2019 року 1260,00 грн, лютий 2019 року -1260,00 грн, а відтак правомірність ППР від 17.02.2023 за №1350/, №1347/ та №1351/. Також, суд дійшов висновку про правомірність ППР №0522 від 28.04.2023, яким до позивачки застосовано штраф в розмірі 340,00 грн з огляду на те, що за період своєї діяльності позивачка не подавала до контролюючого органу повідомлення за формою 20-ОПП.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За змістом п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Відповідно до змісту п.2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015 (далі - Порядок №727), акт документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати.

Згідно п.5 розділу ІІ Порядку №727, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV ПК України.

Згідно п.291.2 ст.291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п.297.1 ст.297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п.297.1 ст.297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів :

1) податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених абзацами другим і третім підпункту 133.1.1 та підпунктом 133.1.4 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відповідно до п.291.4. ст.291 ПК України поділяються на чотири групи платників єдиного податку.

За вимогами, які діяли у відповідний спірний період (2018-2019 роки) платники єдиного податку поділялися на групи за такими правилами : 1) перша група - це фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 грн; 2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 грн (не поширюється на ФОП, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (группа 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, що відносяться виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи); 3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 грн; 4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники.

Відповідно до п.п.298.1.1 п.298.1 ст.298 ПК України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

Як видно з матеріалів справи, позивачка була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності 23.10.2018 та нею в межах десятиденного строку з дня державної реєстрації подано заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування (друга група).

У період з 01.11.2018 по 19.02.2019 позивачка перебувала на спрощеній системі оподаткування.

Твердження податкового органу базуються на тому, що позивачка, як платник єдиного податку другої групи була зобов`язана підтвердити правомірність формування суми отриманих доходів відповідними первинними документами, а отже, як наслідок необхідність зберігання та надання контролюючому органу первинних документів.

Щодо наведених доводів скаржника, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 291.2 ст.291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України визначено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку : друга група фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Статтею 296 ПК України передбачено, що фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

Облік доходів та витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників.

Таким чином, чинне податкове законодавство (ст.ст.291, 296 ПК України) не зобов`язують платника єдиного податку другої групи (не платника ПДВ) вести облік понесених витрат.

Отже, такі ФОП не повинні підтверджувати первинними документами витрати на придбання товарів/послуг, а повинні вести облік доходів з урахуванням вимог п.44.1 ст.44 ПК України. Водночас, такі ФОП повинні підтверджувати факт включення або не включення певних доходів до загального складу доходу (ст.292 ПК України).

Таким чином, твердження податкового органу про ненадання документів, які підтверджують придбання та походження товару, є безпідставним і таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Документами, що підтверджують дохід для ФОП, є документи, що засвідчують надходження коштів на поточний рахунок в банку або надходження готівкових коштів.

Водночас, судом першої інстанції вірно враховано, що за період перебування позивачки на загальній системі оподаткування (з 23.10.2019 по 31.10.2018), якщо позивачкою в цей період здійснювалася діяльність та був отриманий прибуток, вона повинна була зберегти первинні документи, які підтверджують понесені витрати.

При цьому, податковий орган пов`язує виявлені порушення з не наданням позивачкою первинних документів на підтвердження понесених витрат за період з 01.11.2018 по 19.02.2019, тобто період перебування її на спрощеній системі оподаткування.

Разом з тим, як вірно враховано судом першої інстанції, в ході перевірки відповідач не розмежовував періоди перебування позивачки на загальній та на спрощеній системі оподаткування.

Натомість, відповідачем сформовано висновки про те, що в ході проведення перевірки відповідно до наданих документів, встановлено відсутність факту оплати придбання товарів. Безоплатно надані товари, роботи, послуги - товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів (п.п.14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України).

З огляду на вищевикладене, проведеною перевіркою встановлено відсутність будь-яких документів (договорів, платіжних документів про оплату за товар тощо) щодо придбання не спеціалізованих товарів платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 , що свідчить про отримання таких товарів безоплатно.

Дохід фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.11.2018 по 19.02.2019 перевіркою визначено на підставі виписки банку по рахунку № НОМЕР_1 та звірено з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів.

Перевіркою правильності визначення загального річного оподатковуваного доходу платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 встановлено неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018 - 2019 рік з відображенням отриманого доходу, як додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни на загальну суму 117308,7 грн, у тому числі по періодах : за 2018 рік у сумі 77548,70 грн, за 2019 рік у сумі 39760,00 грн, чим порушено п.п.16.1.2, п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, абз.е п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, абз.в п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179, п.179.7 ст.179 ПК України.

Відтак, контролюючим органом донараховано податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 21115,60 грн, у тому числі : за 2018 рік у сумі 13958,80 грн (77548,70*18%) та за 2019 рік у сумі 7156,80 грн (39760,00 грн*18%).

З приводу вказаного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для висновку про порушення позивачкою норм ПК України та як наслідок, наявність підстав для скасування оспорюваних ППР, оскільки контролюючий орган не визначав окремо зобов`язання за періоди перебування позивачки на загальній та на спрощеній системі оподаткування, а суд не наділений повноваженнями самостійно розраховувати суми грошових зобов`язань та штрафів.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року по справі №460/12720/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук