Справа № 140/578/24
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/578/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сорока Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану військовослужбовцю ОСОБА_1 .

Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 видати наказ яким перерахувати та виплатити позивачу з 24.11.2022 року по 05.05.2023 року додаткову винагороду згідно постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 10000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць військовослужбовцю ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим що, позивач під час виконання бойового завдання захищаючи суверенність незалежної України в районі населеного пункту Кліщіївка-Зайцеве 24.11.2022 року отримав ВЧМТ, осколкове поранення лівої половини обличчя (проникаючі), осколкове поранення грудної клітки зліва, осколкове поранення обох стегон, осколкове поранення правої кисті, у зв`язку із чим має право на виплату додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168 від 28.02.2022 року у розмірі 100000 гривень.

Однак, всупереч вимогам Постанови №168 відповідач з 24.11.2022 по 05.05.2023 не виплачував позивачу винагороди згідно вимог чинного законодавства.

Таким чином, позивач вважає, що у діях відповідача наявна протиправна бездіяльність щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 тис. грн. у відповідності до Постанови КМУ №168 за період з 24.11.2022 по 05.05.2023 пропорційно перебуванню на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без (виклику) повідомлення сторін відповідно до статті 262 КАС України.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що законодавством передбачено, що якщо військовослужбовцем після отриманого поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язану із захистом Батьківщини перебуває у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії виплачується додаткова винагороди, збільшена до 100000 гривень пропорційно часу перебування на лікуванні.

Із довідки ВЛК наданою Позивачем слідує, що згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України №370 від 04.07.2007 - поранення ОСОБА_1 класифікується як легкого ступеню, а тому у позивача не виникає право на отримання винагороди збільшеної до 100 000 гривень за період перебування у відпустці за станом здоров`я відповідно до довідки ВЛК.

Крім того, зазначає, що позивача було внесено до наказу про виплату винагороди збільшеної до 100 000 гривень за період з 01.12.2022 по 09.12.2022, однак на даний момент у військової частини відсутні підстави для її виплати, оскільки 23.09.2023 позивач самовільно залишив тимчасове місцерозташування підрозділу, що підтверджується витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №270 від 23.09.2023.

Враховуючи зазначене військова частина не може здійснити виплату коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 , оскільки останній по теперішній час рахується таким, що самовільно залишив військову частину.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №2 від 09.03.2022 ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду командира відділення автомобільного взводу автомобільної роти в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №250 від 16.11.2022 позивача було призначено на посаду розвідника-кулеметника 2 групи спеціального призначення 5 роти спеціального призначення 2 загону спеціального призначення в/ ч НОМЕР_1 .

Факт вибуття ОСОБА_1 до району бойових дій в Донецькій області підтверджено витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №252 від 18.11.2022.

Під час виконання бойового завдання захищаючи суверенність незалежної України в районі населеного пункту Кліщіївка-Зайцеве 24.11.2022 року отримав ВЧМТ, осколкове поранення лівої половини обличчя (проникаючі), осколкове поранення грудної клітки зліва, осколкове поранення обох стегон, осколкове поранення правої кисті, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 24.12.2022 №9240.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 28.11.2022 евакуйований в КНП НЦМЛ м. Новомосковськ, 01.12.2022 еквакуйований у ВОКЛ м. Луцьк.

З 01.12.2022 по 06.12.2022 проходив лікування у ВОКЛ м. Луцьк, що стверджується копією виписки №19435 від 06.12.2022.

3 07.12.2022 по 09.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в КП Володимир-Волинське ТМО, що підтверджується копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого №7973 від 09.01.2023.

Відповідно до довідки позаштатної військово-лікарської комісії №13 від 09.01.2023: Мінно-вибухова травма від 24.11.2022. Вогнепальнео-уламкові поранення щоки, лівої половини грудної клітки, черевної стінки, лівої ноги. Забійно-рвані рани нігтьових фаланг І-ІІ пальців правої кисті. Остеомієліт нігтьової фаланги ІІ правої кисті. Стан після операції від 27.12.2022 ампутація нігтьової фаланги ІІ пальця правої кисті. Тривалонезаживаюча вялогранулююча рана грудної клітки. Стан після операції від 27.12.20221 вторинна хірургічна обробка рани. Акубаротравма. Двобічна перфорація барабанних перетинок. Двобічна перфорація барабанних перетинок. Двобічна гостра нейросенсорна післятравматична приглухуватість. Субкон`юктивальний крововилив лівого ока. Помірний цереброастенічний синдром. Ушкодження внаслідок військових дій, спричинених іншими видами вибухів та уламків. Поранення, ТАК, пов`язане із проходженнями військової служби. Згідно наказу №370 від 04.07.2007 року поранення легкого ступеня.

На підставі ст.81 графи II Розладу хвороб, графи - ТДВ, потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

05.05.2023 за наслідком проведення медичного огляду ВЛК ВЧ НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 визнано непридатним до служби в десантно-штурмових військах. Придатний до військової служби.

Травма, поранення легкого ступеня.

Травма, поранення, ТАК, пов`язаною із захистом Батьківщини.

Вважаючи дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди згідно Постанови №168, у зв`язку із пораненням/травмою, пов`язаним із захистом Батьківщини, протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 №704 (далі Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Отже, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, підлягають включенню особи, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в тому числі:

- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

- перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Тобто, виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Військовослужбовець, який дістав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, за весь час стаціонарного лікування отримує винагороду 100 000 грн. При цьому, таку винагороду зберігають за час відпустки після лікування, якщо поранення було важким, а ступінь важкості поранення визначають ВЛК. Під час лікування після поранення (без прив`язки до тяжкого), але обов`язково пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці отримують і грошове забезпечення, і додаткову винагороду 100 000 грн, а під час відпустки за станом здоров`я (під час реабілітації) додаткову винагороду 100 000 грн отримують лише ті військовослужбовці, в кого поранення визнано тяжким за висновком ВЛК.

Згідно із пунктом 1 глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі Положення №402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Підпунктом в пункту 20.3 глави 20 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту: Потребує: відпустки за станом здоров`я на ___ календарних днів.

Згідно із підпунктом а пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до пункту 6.11 глави 6 розділу ІІ Положення №402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Пунктом 6.13 глави 6 розділу ІІ Положення №402 визначено, що відпустка за станом здоров`я військовослужбовцям у мирний час надається на 30 календарних днів. За медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування ВЛК приймає постанову про потребу у відпустці за станом здоров`я на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка за станом здоров`я ВЛК продовжується на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.

Згідно із пунктом 6.15 глави 6 розділу ІІ Положення №402 відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.

За приписами абзацу четвертого пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у звільненні від службових обов`язків або у відпустці за станом здоров`я повинна бути реалізована негайно.

Як встановлено судом, 24.11.2022 під час виконання бойового завдання захищаючи суверенність незалежної України в районі населеного пункту Кліщіївка-Зайцеве отримав ВЧМТ, осколкове поранення лівої половини обличчя (проникаючі), осколкове поранення грудної клітки зліва, осколкове поранення обох стегон, осколкове поранення правої кисті, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 24.12.2022 №9240.

Відповідно до довідки позаштатної військово-лікарської комісії №13 від 09.01.2023: Мінно-вибухова травма від 24.11.2022. Вогнепально-уламкові поранення щоки, лівої половини грудної клітки, черевної стінки, лівої ноги. Забійно-рвані рани нігтьових фаланг І-ІІ пальців правої кисті. Остеомієліт нігтьової фаланги ІІ правої кисті. Стан після операції від 27.12.2022 ампутація нігтьової фаланги ІІ пальця правої кисті. Тривалонезаживаюча вялогранулююча рана грудної клітки. Стан після операції від 27.12.20221 вторинна хірургічна обробка рани. Акубаротравма. Двобічна перфорація барабанних перетинок. Двобічна перфорація барабанних перетинок. Двобічна гостра нейросенсорна післятравматична приглухуватість. Субкон`юктивальний крововилив лівого ока. Помірний цереброастенічний синдром. Ушкодження внаслідок військових дій, спричинених іншими видами вибухів та уламків. Поранення, ТАК, пов`язане із проходженнями військової служби. Згідно наказу №370 від 04.07.2007 року поранення легкого ступеня.

05.05.2023 за наслідком проведення медичного огляду ВЛК ВЧ НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 визнано непридатним до служби в десантно-штурмових військах. Придатний до військової служби. Травма, поранення легкого ступеня. Травма, поранення, ТАК, пов`язаною із захистом Батьківщини.

При цьому, матеріалами справи, зокрема, виписками ВОКЛ м. Луцьк та КП Володимир-Волинське ТМО підтверджено, що ОСОБА_1 24.11.2022 отримав поранення, з 28.11.2022 евакуйований в КНП НЦМЛ м. Новомосковськ, 01.12.2022 еквакуйований у ВОКЛ м. Луцьк та з 01.12.2022 по 06.12.2022, з 07.12.2022 по 09.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Відтак, зважаючи на обставини отриманої травми, викладені у довідці командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2022 №9240 та характер травми, що зазначений у довідці позаштатної ВЛК КП Володимирське ТМО №13 від 09.01.2023, позивач має право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000 гривень, як такий, що перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 24.11.2022 по 30.11.2022, 01.12.2022 по 06.12.2022 та з 07.12.2022 по 09.01.2023.

Водночас, позивачем не надано суду доказів перебування на стаціонарному лікуванні чи у відпустці за станом здоров`я, а саме через наявність у нього травми важкого ступеню важкості (важкого поранення) в період з 10.01.2023 по 05.05.2023, з огляду на що, суд відмовляє в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В свою чергу, відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності вчинення своїх дій.

Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суду слід зважати на ефективність такого захисту.

Ця мета визначена в статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При вирішенні даної справи, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, у спосіб прийняття рішення про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 тис. грн. у відповідності до Постанови КМУ №168 за період з 24 листопада 2022 року по 09 січня 2023 року включно пропорційно перебуванню на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти вимог відмовити.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

При цьому, в матеріалах справи міститься лише копія ордеру про надання правової допомоги та копія посвідчення про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Слід, зауважити, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору абро документально не підтверджений.

Оскільки позивачем не надано суду доказів понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат пов`язаних із правничою допомогою.

Крім того, оскільки позивач відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, а сторони не надали суду доказів понесення інших видів судових витрат, тому підстав для прийняття рішення про розподіл судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.2, 72-77, 90, 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24 листопада 2022 року по 05 травня 2023 року включно пропорційно перебуванню на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24 листопада 2022 року по 05 травня 2023 року включно пропорційно перебуванню на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Ю.Ю. Сорока