Справа № 300/2307/24
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" травня 2024 р. справа № 300/2307/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою від 03.04.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.04.2023 призначено другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 215312 від 10.04.2023 (а.с. 34).
20.04.2023 позивач звернулася через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності, за результатом розгляду якої пенсійний орган призначив ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 04.04.2023.
При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами та мотивами:
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Умови призначення пенсії по інвалідності визначені розділом ІV Закону № 1058-IV.
Стаття 30. Умови призначення пенсії по інвалідності.
1. Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
2. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
3. Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".
Стаття 31. Групи інвалідності
1. Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності.
Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.
2. Органи Пенсійного фонду та застрахована особа мають право в установленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи.
Стаття 32. Страховий стаж, необхідний для призначення пенсії по інвалідності
1. Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:
для осіб з інвалідністю II та III груп:
від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 09.11.1995 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
З огляду на зміст вищевказаних положень пенсійний вік позивача становить 55 років, необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності другої групи становить 13 років.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 на час звернення до пенсійного органу із заявою від 20.04.2023 про призначення пенсії по інвалідності досягла віку 55 роки.
Щодо дотримання умов закону для призначення пенсії по інвалідності в частині наявності в позивача страхового стажу, то судом встановлено, що згідно наданого відповідачем розрахунку стажу від 20.04.2023 ОСОБА_1 враховано страховий стаж 7 років 9 місяців 26 днів (а.с. 66).
Згідно з статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.06.1989, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 12.02.1985 по 11.10.1985 та з 06.12.1985 по 12.05.1989 працювала в П/о «Коломиясільмаш»; з 25.03.1991 по 31.08.1992 працювала в колгоспі ім. Ст.Мельничука; з 13.04.1994 по 31.12.1994 працювала в Коломийському районному вузлі зв`язку; з 01.01.1995 по 28.03.1995 працювала в Івано-Франківськ пошта; з 24.11.1997 отримувала допомогу по безробіттю; з 04.05.1998 по 01.02.2000 працювала в Коломийському онкодиспансері; з 07.02.2000 по 04.03.2002 працювала в Коломийському пологовому будинку; з 18.03.2002 по 26.10.2004 працювала в АтЗП « ОСОБА_5 » (а.с. 16-21).
Згідно розрахунку стажу від 20.04.2023 до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи:
з 12.02.1985 по 11.10.1985 та з 06.12.1985 по 12.05.1989 в П/о «Коломиясільмаш»;
з 13.04.1994 по 31.12.1994 в Коломийському районному вузлі зв`язку;
з 01.01.1995 по 28.03.1995 в Івано-Франківськ пошта;
частини з періоду роботи в Коломийському онкодиспансері, а саме: з 28.05.1999 по 30.06.1999, з 25.07.1999 по 31.07.1999, з 19.08.1999 по 31.08.1999, з 01.01.2000 по 01.02.2000;
частини з періоду роботи в Коломийському пологовому будинку, а саме: з 07.02.2000 по 31.05.2000, з 02.06.2000 по 31.08.2000, з 03.09.2000 по 30.09.2000, з 01.11.2000 по 04.03.2002;
частини з періоду роботи в АтЗП « ОСОБА_5 », а саме: 01.01.2004 по 25.01.2004, з 01.02.2004 по 17.02.2004, з 01.03.2004 по 17.03.2004, з 01.04.2004 по 25.04.2004, з 01.05.2004 по 18.05.2004, з 01.06.2004 по 09.06.2004, з 01.07.2004 по 15.07.2004, з 01.08.2004 по 08.08.2004, з 01.09.2004 по 27.09.2004, з 01.10.2004 по 26.10.2004 (а.с. 66).
В спірних періодах була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.
Так, відповідно до вказаної Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162: трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи проводяться акуратно, пір`яний чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору; в розділах Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається; в графі 3 розділу Відомості про роботу у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства; в графі 3 пишеться: Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу; при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів; бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок; після закінчення кожного місяця бухгалтерія вимагає від особи, відповідальної за ведення трудових книжок, звіту про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них, з додатком прибуткового ордера каси підприємства. На зіпсовані під час заповнення бланки трудових книжок і вкладишів до них складається акт.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Так, вперше трудова книжка заповнюється адміністрацією в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття його на роботу. На першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки записуються загальні дані про її власника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, фах, дата видачі книжки, підпис власника книжки, ставиться мокра печатка установи, що видала вперше трудову книжку.
Відповідно до пункту 2.12 зазначеної вище Інструкції, зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (свідоцтво про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по батькові та ін.) з посиланням на номер та дату цих документів. Вказані зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється попереднє прізвище, ім`я, по батькові чи дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства, установи, організації або печаткою відділу кадрів.
Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок Про трудові книжки робітників і службовців від 06.09.1973 № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічні положення містяться в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 № 301, згідно якого відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
В спірному випадку, на першій сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 , зазначено російською мовою прізвище: ОСОБА_6 , яке закреслено однією рискою, та записано нове прізвище « ОСОБА_7 ».
Також на цій першій сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 міститься запис: «На підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 24.11.90р. фамілія змінена на ОСОБА_7 » (а.с. 16).
Суд погоджується з доводами відповідача, що запис на першій сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 про зміну прізвища вчинений з недотриманням Інструкції, оскільки не завірений підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства, установи, організації або печаткою відділу кадрів.
Водночас, з огляду на зміст документів, наданих позивачем разом із заявою від 20.04.2023 про призначення пенсії по інвалідності, пенсійний орган мав можливість встановити підстави зміни прізвища позивача. Факт призначення позивачу з 04.04.2023 пенсії по інвалідності свідчить про те, що в пенсійного органу не виникало жодних сумнівів в достовірності запису про зміну прізвища позивача.
Так, ОСОБА_1 разом із заявою від 20.04.2023 про призначення пенсії по інвалідності надала пенсійному органу:
- копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 12.01.2010, згідно якого після реєстрації шлюбу 24.11.1990 прізвище позивача « ОСОБА_8 » змінено на ОСОБА_7 (а.с. 65).
Суд також звертає увагу на те, що запис про зміну прізвища трудової книжки серії НОМЕР_1 вчинено не позивачем, а представником роботодавця. При цьому, Інструкція не передбачає наслідків для особи, на яку оформлено трудову книжку, за порушення порядку ведення такої трудової книжки, тим паче за таке несуттєве порушення.
Зрештою, суд переконаний, з огляду на вказані вище положення Інструкції та Порядку, що важливим для врахування відповідного періоду роботи особи до її страхового стажу, що дає право на пенсію, є наявність відповідних записів у трудовій книжці щодо такої роботи, а не якість оформлення трудової книжки працівника його роботодавцем.
Щодо незарахування до стажу позивача періодів роботи згідно довідок №110 від 12.04.2023, №12/110 від 19.04.2023 та 12/109 від 19.04.2023 і акту № 0900-1104-1/4033 від 26.05.2023, оскільки у довідках зазначено прізвище « ОСОБА_3 », а у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану вказано «Кобилецька», то суд вказує на таке.
ОСОБА_1 разом із заявою від 20.04.2023 про призначення пенсії по інвалідності надала пенсійному органу: довідку ВАТ «Коломиясільмаш» за № 111 від 12.04.2023, видану ОСОБА_9 , про те, що вона 06.12.1985 прийнята учнем кранівника в інструментальний цех та звільнена 12.05.1989 (а.с. 72); довідку ВАТ «Коломиясільмаш» за № 12/154 від 26.05.2023 про заробітну плату для обчислення пенсії за період з лютого 1985 року по жовтень 1985 року, видану ОСОБА_9 (а.с. 77); довідку ВАТ «Коломиясільмаш» за № 12/155 від 26.05.2023 про заробітну плату для обчислення пенсії за період з січня 1986 року по квітень 1989 року, видану ОСОБА_9 (а.с. 78).
Також ГУ ПФУ в Івано-Франківській області провело перевірку у ВАТ «Коломийський завод сільськогосподарських машин» щодо сум нарахованої заробітної плати за період з 01.02.1985 по 31.10.1985 та за період з 01.01.1986 по 30.04.1989 ОСОБА_10 , які відображені у довідка від 19.04.2023 № 12/109 та № 12/110, згідно якої в особових рахунках по нарахуванню заробітної плати за 1985 1989 роки значиться ОСОБА_9 , заробітна плата за період з лютого по жовтень 1985 року та з січня 1986 року по квітень 1989 відповідає сумам, які відображені в довідках про заробітну плату для обчислення пенсії, які видані ВАТ «Коломийський завод сільськогосподарських машин» (довідки від 19.04.2023 № 12/109 та № 12/110). З усіх сум проводились утримання згідно чинного законодавства (а.с. 73-76).
Що стосується розбіжності в написанні дошлюбного прізвища позивача - « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_3 », то така є очевидною опискою, внаслідок заміни букви «и» на букву «е». Також доцільно звернути увагу на те, що на першій сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 міститься особистий підпис позивача, яка самостійно вказала написання власного прізвища « ОСОБА_4 », тобто з буквою «и» (а.с. 16).
Окрім цього є доцільним вказати на те, що довідки № 110 від 12.04.2023, № 12/110 від 19.04.2023, № 12/109 від 19.04.2023 та акт № 0900-1104-1/4033 від 26.05.2023 додатково підтверджують факт роботи ОСОБА_1 у ВАТ «Коломийський завод сільськогосподарських машин» в періоди з 12.02.1985 по 11.10.1985 та з 06.12.1985 по 12.05.1989, що відповідає записам в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Щодо листа КНП "Коломийської центральної лікарні від 10.01.2024 про те, що ОСОБА_1 не значиться в книгах наказів про прийняття та звільнення з роботи за період роботи 07.02.2000 по 04.03.2002, то суд вказує на таке.
Як вже зазначав суд вище, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка зазнала такого порушення, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Отже, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу на конкретну посаду, яку займала позивач у той чи інший період її роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає позивачу право на призначення пенсії по інвалідності, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 06.02.2018 в справі № 677/277/17, від 21.02.2018 в справі № 687/975/17.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж є трудова книжка. Лише при наявності неправильності чи неточності записів у трудовій книжці, для підтвердження стажу приймаються до уваги інші документи, які визначені вищевказаним Порядком № 637, зокрема: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; довідки; виписки із наказів; особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення; характеристики; письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.
КНП "Коломийська центральна лікарня направила ГУ ПФУ в Івано-Франківській області лист № 1 від 10.01.2024, згідно якого повідомило відповідача, що згідно наказів за 2000-2002 роки ОСОБА_1 не значиться в книгах наказів про прийняття та звільнення (а.с. 71).
Суд зазначає, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних не є беззаперечним доказом відсутності у позивача страхового стажу у зазначений період. Тобто, відсутність відповідних документів на зберіганні роботодавця не може анулювати записи трудової книжки та позбавити позивача права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу.
Верховний Суд в постанові від 12.12.2019 за результатом розгляду справи № 229/3431/16-а дійшов висновку про безпідставність доводів пенсійного органу про неможливість підтвердження трудового стажу через відсутність на зберіганні в державному архіві запитуваних документів та вказав про неможливість надання повного об`єму необхідних для реалізації прав позивача документів та повноти записів у наявних підтверджуючих страховий стаж документах з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.
З огляду на зміст листа КНП "Коломийська центральна лікарня від 10.01.2024 № 1 відповідача повідомлено про відсутність в книгах наказів про прийняття та звільнення наказів за 2000-2002 роки щодо ОСОБА_1 . Водночас частини з періоду роботи позивача в Коломийському пологовому будинку, а саме: з 01.06.2000 по 01.06.2000, з 01.09.2000 по 02.09.2000, з 01.10.2000 по 31.10.2000, зараховані пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 , що підтверджується розрахунком стажу від 20.04.2023 (а.с. 66). Натомість лист КНП "Коломийська центральна лікарня від 10.01.2024 № 1 містить відомості лише про відсутність в книгах наказів про прийняття та звільнення наказів щодо ОСОБА_1 , однак не містить інформації про відсутність в КНП "Коломийська центральна лікарня фінансових документів про нарахування заробітної плати позивачу за період її роботи з 07.02.2000 по 04.03.2002 в Коломийському пологовому будинку. Отримавши таку інформацію від роботодавця, пенсійний орган самостійно не вчинив жодних дій для з`ясування наявності в КНП "Коломийська центральна лікарня фінансових документів про нарахування заробітної плати позивачу за період її роботи з 07.02.2000 по 04.03.2002 в Коломийському пологовому будинку.
Відповідно до пункту 1 Положення головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України.
Згідно з пунктом 3 Положення серед основних завдань головного управління Фонду є забезпечення ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, осіб, які мають право на пільги, а також отримувачів житлових субсидій.
Пунктом 4 Положення визначено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань:
3) організовує роботу управлінь Фонду щодо:
ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) та у складі реєстру застрахованих осіб - реєстру платників страхових внесків до солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, внесення відомостей до них та їх використання;
призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства;
надання страхувальникам та застрахованим особам інформації, визначеної законодавством;
4) забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат;
8) здійснює контроль за:
вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів;
обґрунтованістю документів, виданих для оформлення пенсії, достовірністю поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому соціальному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію;
Відповідно до пункту 6 Положення Головне управління Фонду має право:
2) отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань;
3) отримувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій (у тому числі від податкових органів, банківських, інших фінансово-кредитних установ) та фізичних осіб - підприємців відомості щодо використання страхових коштів;
5) користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами;
6) проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати;
8) отримувати необхідні пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки.
З огляду на вказані завдання, права та обов`язки Головного управління Фонду, визначені Положенням, ГУ ПФУ в місті Києві під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.04.2023 про призначення пенсії по інвалідності та долучених до неї документів, у разі виникнення сумнівів щодо достовірності записів в трудовій книжці про період роботи позивача з 07.02.2000 по 04.03.2002 в Коломийському пологовому будинку, пенсійний орган мав можливість здійснити перевірку наявності в КНП "Коломийська центральна лікарня фінансових документів про нарахування заробітної плати позивачу за період її роботи з 07.02.2000 по 04.03.2002 в Коломийському пологовому будинку, та провести відповідну звірку з колишнім роботодавцем позивача.
Тобто ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України, спроможний в силу своїх повноважень встановити таку інформацію щодо позивача.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Щодо вимог позивача зобов`язального характеру, то суд вказує на таке.
Суд пам`ятає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Отже, з врахуванням приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.
З огляду на положення пунктів 1 та 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, вимоги про підтвердження наявного трудового стажу іншими документами, які визначені вищевказаним Порядком № 637, можливі лише при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно усталеної позиції Верховного Суду до запровадження персоніфікованого обліку (тобто 1 липня 2000) зарахуванням періодів роботи особи до стажу, необхідного для призначення пенсії, здійснюється за даними, що підтверджують періоди її трудової діяльності, зокрема, записів трудової книжки.
Як встановлено судом, записами трудової книжки ОСОБА_1 підтверджено період її трудової діяльності: з 12.02.1985 по 11.10.1985 та з 06.12.1985 по 12.05.1989 в П/о «Коломиясільмаш»; з 25.03.1991 по 31.08.1992 в колгоспі ім. Ст.Мельничука; з 13.04.1994 по 31.12.1994 в Коломийському районному вузлі зв`язку; з 01.01.1995 по 28.03.1995 в Івано-Франківськ пошта; з 24.11.1997 отримувала допомогу по безробіттю; з 04.05.1998 по 01.02.2000 в Коломийському онкодиспансері; з 07.02.2000 по 04.03.2002 в Коломийському пологовому будинку; з 18.03.2002 по 26.10.2004 в АтЗП « ОСОБА_5 » (а.с. 16-21).
Відповідно до статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із статтею 20 Закону № 1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною другої статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Отже, посадові особи таких страхувальників, відповідальні за сплату страхованих внесків, в разі їх несплати, несуть передбачену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність, а пенсійний орган застосовує до страхувальників фінансові санкції та здійснює заходи щодо стягнення такої заборгованості зі сплати страхових внесків.
Тобто щодо періодів трудової діяльності після 1 липня 2000, то Верховний Суд при застосуванні норм Закону України Про пенсійне забезпечення (статті 56), Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (статті 20, 24, 40, 106) виснував, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Невиконання підприємством-страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавляти соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві. Протилежний підхід є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо нарахування та належної сплати страхових внесків. Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Верховний Суд застосовуючи вказані норми Закону, не розділяє право особи на призначення пенсії з зарахуванням чи незарахуванням певного періоду трудової діяльності до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, після запровадження персоніфікованого обліку залежно від того, яку посаду на підприємстві-страхувальнику займала така застрахована особа, оскільки пенсійний орган мав своєчасно здійснювати контроль за сплатою страхувальником страхових внесків з заробітної плати працівників та притягувати чи ініціювати питання притягнення до відповідальності такого страхувальника та його посадових осіб, відповідальних за несвоєчасну сплату чи несплату таких внесків, а не фактично компенсовувати свою бездіяльність на стадії призначення пенсії конкретній особі.
Позивач не може бути позбавлена гарантованого Державою права на пенсійне забезпечення лише через несплату страхувальниками страхових внесків із заробітної плати ОСОБА_1 .
Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).
Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).
Отже, не відновлення виплати позивачу пенсії в розумінні статтею 1 Першого протоколу до Конвенції та вказаної практики Європейського суду з прав людини, є втручанням в право позивача на мирне володіння майном. В спірному випадку таким є законне сподівання ОСОБА_1 на отримання пенсійних виплат раніше призначеної їй пенсії по інвалідності, виплату якої припинено.
З огляду на зміст прохальної частини позовної заяви, то представник позивача просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до її загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 періоди роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 та довідок №110 від 12.04.2023, №12/110 від 19.04.2023 та 12/109 від 19.04.2023 і акту № 0900- 1104-1/4033 від 26.05.2023, тобто всі періоди, про які є записи в трудовій книжці НОМЕР_1 .
Суд звертає увагу на те, що частина зі спірних періодів зарахована до страхового стажу ОСОБА_1 .
Так, згідно розрахунку стажу від 20.04.2023 до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи: з 12.02.1985 по 11.10.1985 та з 06.12.1985 по 12.05.1989 в П/о «Коломиясільмаш»; з 13.04.1994 по 31.12.1994 в Коломийському районному вузлі зв`язку; з 01.01.1995 по 28.03.1995 в Івано-Франківськ пошта; частини з періоду роботи в Коломийському онкодиспансері, а саме: з 28.05.1999 по 30.06.1999, з 25.07.1999 по 31.07.1999, з 19.08.1999 по 31.08.1999, з 01.01.2000 по 01.02.2000; частини з періоду роботи в Коломийському пологовому будинку, а саме: з 07.02.2000 по 31.05.2000, з 02.06.2000 по 31.08.2000, з 03.09.2000 по 30.09.2000, з 01.11.2000 по 04.03.2002; частини з періоду роботи в АтЗП « ОСОБА_5 », а саме: 01.01.2004 по 25.01.2004, з 01.02.2004 по 17.02.2004, з 01.03.2004 по 17.03.2004, з 01.04.2004 по 25.04.2004, з 01.05.2004 по 18.05.2004, з 01.06.2004 по 09.06.2004, з 01.07.2004 по 15.07.2004, з 01.08.2004 по 08.08.2004, з 01.09.2004 по 27.09.2004, з 01.10.2004 по 26.10.2004 (а.с. 66).
Таким чином, зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 всі періоди згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , без виокремлення конкретних періодів, які відповідачем не зараховані до страхового стажу, може створити недоліки у виконанні судового рішення, та призвести до подвійного зарахування одних і тих же періодів роботи позивача.
Суд дійшов висновку про те, що за наявності всіх умов для призначення позивачу пенсії по інвалідності, відповідач при виконанні вказаного судового рішення повинен зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи ОСОБА_1 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , які пенсійним органом не зараховані до страхового стажу, а саме: з 12.02.1985 по 11.10.1985, з 06.12.1985 по 12.05.1989 в П/о «Коломиясільмаш»; з 13.04.1994 по 31.12.1994 в Коломийському районному вузлі зв`язку; з 01.01.1995 по 28.03.1995 в Івано-Франківськ пошта; з 28.05.1999 по 30.06.1999, з 25.07.1999 по 31.07.1999, з 19.08.1999 по 31.08.1999, з 01.01.2000 по 01.02.2000 в Коломийському онкодиспансері; з 07.02.2000 по 31.05.2000, з 02.06.2000 по 31.08.2000, з 03.09.2000 по 30.09.2000, з 01.11.2000 по 04.03.2002 в Коломийському пологовому будинку; з 01.01.2004 по 25.01.2004, з 01.02.2004 по 17.02.2004, з 01.03.2004 по 17.03.2004, з 01.04.2004 по 25.04.2004, з 01.05.2004 по 18.05.2004, з 01.06.2004 по 09.06.2004, з 01.07.2004 по 15.07.2004, з 01.08.2004 по 08.08.2004, з 01.09.2004 по 27.09.2004, з 01.10.2004 по 26.10.2004 в АтЗП « ОСОБА_5 ».
Отже, враховуючи, що спірним рішенням відповідач переглянув своє первинне рішення про призначення позивачу пенсії з 04.04.2023, відмовивши в її призначенні взагалі, суд вважає, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача в спірних правовідносинах буде зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності з 04.04.2023 (дати первинного призначення пенсії (з дати встановлення ІІ групи інвалідності стаття 45 Закону № 1058) за заявою від 20.04.2023) та здійснити виплату неотриманих коштів пенсії із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні в цій справі.
Отже, позов є обгрунтованим та підставним, а тому його належить задовольнити частково, захистивши порушене право позивача у спосіб, визначений судом.
Щодо розподілу судових витрат у справі.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
ОСОБА_1 не понесла судових витрат зі сплати судового збору, оскільки як особа з інвалідністю ІІ групи на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір звільнена від сплати судового збору.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 вищевказаного закону).
Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
"74. Водночас колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
75. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
76. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним…
…85. При розгляді питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, варто взяти до уваги позицію ЄСПЛ у справі Лавентс проти Латвії. Так, ЕСПЛ наголосив, що відшкодовуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.
87. Аналогічну практику вирішення питання судових витрат застосовано ЄСПЛ у п. 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, пп. 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004.".
Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, потребують дослідження на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорію складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Згідно відзиву ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на позовну заяву, відповідач вказав на зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, оскільки розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, підготовка відповідних процесуальних документів не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, а справи цієї категорії не є складними.
Окрім цього, в переліку видів правової допомоги, наданих адвокатом Оліградським М.В. позивачу, зазначено про участь адвоката у судових засіданнях у суді першої інстанції (з врахуванням часу прибуття та очікування судового засідання) (3 год.), ціна 1000,00 грн., вартість 3000,00 грн., однак такі послуги адвокатом не були надані, оскільки розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд визнає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. З огляду на вищевказані обставини та часткове задоволення позову, суд вважає справедливим та пропорційним до розміру задоволених позовних вимог відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. (50% від вартості послуг по підготовці позовної заяви), що буде співмірним зі складністю цієї справи та обсягом наданих адвокатом юридичних послуг.
Підсумовуючи свої міркування, суд вважає справедливим відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Відмовити в задоволенні решти позову.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.