Справа № 320/8066/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 року справа №320/8066/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

до суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у Київській області (ДПС, податковий орган, контролюючий орган).

Просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.11.2023 № 1-1008-UA0076283.

Ухвалою від 16.02.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Крім того, ухвалою від 16.02.2024 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що є власником будівлі, що належить до споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (виробничо-складською будівлею), про що свідчить склад приміщень. Зазначив, що законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається: у випадку здачі в оренду, лізинг, позичку. На додаток, вказав, що відповідач не повідомив про суттєві обставини особливості сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в період воєнного стану у с. Лютіж Петрівської територіальної громади.

Відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні позову. Стверджував можливість застосування податкової пільги лише до відповідного об`єкта оподаткування за умови належності сільськогосподарському товаровиробнику та використання як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб, вказав і на те, що пільга направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, її стимулювання та досягнення збалансованого податкового навантаження на сільськогосподарських товаровиробників.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

22.11.2023 ДПС прийнято повідомлення-рішення від 22.11.2023 № 1-1008- НОМЕР_1 , яким нараховано 38181 грн. із податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік (а.с.20).

Так, таке нарахування пов`язане із перебуванням у власності ОСОБА_1 нежитлового приміщення (адмінбудинку) з реєстраційним номером 18, площею 391,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Це підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.61-62). Тут же зазначено тип об`єкта адмінбудинок.

Петрівська сільська рада Вишгородського району Київської області 27.05.2021 ухвалила рішення №384 «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2022 рік» (а.с.67-77), яким, зокрема, затвердила положення про місцеві податки і збори, а також установила ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (згідно з додатком 4). Так, відповідна ставка податку встановлена на рівні 1,5 %.

Також позивачем надано засвідчені копії технічного паспорту на адмінбудинок у АДРЕСА_1 (із таким призначенням приміщень: склади, коридори, котельні, підсобні приміщення, майстерня тощо) та технічного паспорту на теплиці за цією ж адресою (а.с.40-45).

Позивач пояснив, що відповідна будівля входила до складу майнового комплексу плівкових теплиць, будівля є виробничо-складською, призначеною для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; повинна була використовуватися в якості лабораторії мікроклонального розмноження сільськогосподарських рослин, але через відмову інвестора внаслідок початку російського вторгнення проект не був реалізований, тимчасово споруда не використовувалась.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.

За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (Податковий кодекс, Кодекс, ПК України).

За нормами підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.

За правилами пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

За положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

За нормами пункту ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування названим податком будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

За положеннями підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України №507 від 17 серпня 2000 року, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

За визначенням у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Як визначено у пункті 2.15 статті 2 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, основною діяльністю якої є виробництво сільськогосподарської продукції та/або розведення, вирощування, вилов риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробка на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, а також здійснення операцій з її постачання, причому в такій діяльності питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно. До сільськогосподарських товаровиробників також належать сімейні фермерські господарства, зареєстровані платниками єдиного податку четвертої групи згідно із главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

За визначенням у статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

За результатами аналізу наведених вище правових норм, суд резюмує, що у розумінні вимог підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності сумарно наступних умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Так, доказів здачі в оренду будівлі, лізинг, позичку, у випадку, який розглядається, відповідачем не подано.

На підтвердження того, що будівля є будівлею сільськогосподарського призначення позивач надав копії технічного паспорту на будівлю. Заперечення щодо цього податковим органом не зазначені.

У той же час, доказів того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, ОСОБА_1 не надано.

Разом із тим, в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21, фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

У той же час, вирішальним при розв`язанні спору у цьому випадку є наступне.

За приписами підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу тимчасово положення статті 266 ПК України застосовуються з урахуванням таких особливостей, зокрема, за 2021 та 2022 податкові (звітні) роки не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та за об`єкти житлової нерухомості, що стала непридатною для проживання у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії та територій тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.

Названа норма Податкового кодексу набрала чинності 05.04.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 регламентовано, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (в подальшому - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. Вказана постанова набрала чинності 25.12.2022.

На підставі цієї постанови № 1364, Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (наказ від 22.12.2022 № 309).

Відповідно до цього Переліку, територія с. Лютіж Петрівської сільської територіальної громади Вишгородського району Київської області (Код UA0073050) віднесена до території, на якій ведуться (велися) бойові дії - територія активних бойових дій з 26.02.2022 по 28.03.2022.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що відповідно до податкових пільг, введених законодавцем у зв`язку із воєнним станом задля зменшення податкового тягаря на платників, останні звільнені від сплати за 2022 рік податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, що розташовані на території, на якій велися бойові дії.

Оскільки ОСОБА_1 у спірний період у 2022 році був власником об`єкта нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, який розташований у с. Лютіж Петрівської сільської територіальної громади Вишгородського району Київської області, що віднесена до територій, на якій у період з 26.02.2022 по 28.03.2022 велися активні бойові дії, то, відповідно, позивач відповідає визначеним критеріям для застосування означеної вище податкової пільги, а тому нарахування йому у оскаржуваному повідомленні-рішенні відповідних податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно є протиправним.

Суд враховує і закріплену у підпункті 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За змістом частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з квитанції до платіжної інструкції № від 15.02.2024 позивачем сплачено судовий збір у сумі 1211,00 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1211,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень, який прийняв оскаржуване рішення.

Як закріплено у частині третій статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За правилами пункту 1 частини третьої статті цієї ж статті розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини четверта, п`ята статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За приписами частини шостої цієї ж статті у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України видно, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №520/1849/19.

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги у цьому випадку подано лише акт приймання-передачі від 12.02.2024, у якому зазначено загальну вартість послуг у розмірі 8200 грн. і перераховано такі послуги: проект позовної заяви, проект заяви про забезпечення позову, проект клопотання без участі сторін (а.с.21). Будь-яких інших документів на підтвердження понесення витрат з правничої допомоги не подано.

У свою чергу, ДПС у відзиві заявили клопотання про зменшення судових витрат. Наголошували на необґрунтованості розміру витрат, звертали увагу на відсутність договору про надання правової допомоги, детального опису робіт та доказів фактичної сплати відповідних витрат.

Виходячи з того, що позивачем не надано достатніх і належних доказів понесення витрат на правничу допомогу, зокрема, договору, доказів здійснення оплати таких витрат, детального опису виконаних робіт (наданих послуг), суд констатує, що на цей час підстави для присудження таких витрат на користь позивача - відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 22.11.2023 № 1-1008-UA0076283.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1211 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП: 44096797; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5, корпус «А»).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.