Справа № 380/15509/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/15509/23 пров. № А/857/1548/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Кравцівим ОР. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо не нарахування та невиплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії 30.06.2021 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому вказану компенсацію.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії 30.06.2021 та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити йому вказану компенсацію за період з 01.11.2020 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії 30.06.2021. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що положення п.1, 2 постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, Уряд) №103 від 21.02.2018 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі - Постанова №103) на позивача не поширюються, а перерахунок його пенсії регулюється п.3 цієї постанови, оскільки він був звільнений з органів внутрішніх справ. На виконання Постанови №103 ГУ ПФУ здійснило перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2016 виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. При проведенні перерахунку та виплаті пенсії позивачу ГУ ПФУ не мало правових підстав для не врахування та не застосування до спірних правовідносин положень ч.4 ст.63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон №2262) в частині наданого Уряду права встановлювати умови порядку виплати пенсії. Вважає, що порушень щодо строків виплати не відбулося, перерахований розмір пенсії із підвищенням позивач отримував щомісячно.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію відповідно до Закону №2262.

Відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача, починаючи з 01.01.2016, внаслідок чого утворилась заборгованість за 2016-2017 роки, а сума перерахованої пенсії для виплати за вказаний період виплачувалась відповідно до п.3 Постанови №103, а саме : з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісяця окремою сумою у розмірі 50% різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, з 01.01.2020 щомісяця окремою сумою у розмірі 100% різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про проведення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів за період затримки, проте отримав відмову.

Вважаючи протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації його пенсії, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 29.09.2020 нормативне регулювання правовідносин щодо виплати перерахованої позивачу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 пенсії не передбачало поетапного порядку її виплати. Суд вказав, що після визнання нечинною ч.2 п.1 постанови КМУ №1088 від 24.12.2019 Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян (набрала чинності із 01.01.2020) (далі - Постанова №1088), дії пенсійного органу щодо подальшої поетапної виплати перерахованої пенсії є такими, що вчинені не на підставі наданих повноважень та не у спосіб, встановлений законодавством, оскільки жодним нормативно-правовим актом після 29.09.2020 не встановлювався інший строк (відтермінування чи розстрочення) виплати пенсії перерахованої за вищевказаний період. Також зазначив, що перерахунок пенсії проведений лише у березні 2018 року на підставі Постанови №103, і хоча цей перерахунок проведений за минулий час (з 01.01.2016 по 31.12.2017), проте нормативна підстава його проведення виникла у лютому 2018 року, а тому стверджувати про протиправну поведінку пенсійного органу щодо невиплати у 2016-2017 роках перерахованої пенсії немає жодних підстав. Таким чином. суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною відмови відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21.02.2018 КМУ прийняв Постанову №103, пунктом 3 якої вирішено перерахувати з 01.01.2016 пенсії, призначені згідно Закону №2262 особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови КМУ №988 від 11.11.2015 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції (далі - Постанова №988). Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) вирішено проводити з 01.01.2018. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 обчислюється органами ПФУ станом на 01.01.2018 та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку : з 01.01.2019 по 31.12.2019 - щомісяця окремою сумою у розмірі 50% різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017; з 01.01.2020 - щомісяця окремою сумою у розмірі 100% різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Тобто, Постанова №103 визначала порядок виплати перерахованих пенсій, який, зокрема, передбачає здійснення таких виплат після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету, не змінюючи при цьому регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції.

Вищевказаними нормами Постанови №103 встановлений строк виплати перерахованої пенсії та фактично запроваджений поетапний порядок виплати перерахованих за період з 01.01.2016 до 31.12.2017 пенсій колишнім працівникам міліції, при цьому обумовлено виплату перерахованих пенсій виділенням коштів на їх фінансування з державного бюджету.

Однак рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2019 по справі №826/12704/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019, п.3 Постанови №103 визнано нечинним.

Проте, після цього КМУ прийнято Постанову №1088, ч.2 п.1 якої передбачалося, що особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) з 01.01.2020 виплачується пенсія, яка з 01.01.2016 перерахована з розміру грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсії, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом), та щомісяця проводиться виплата 100% різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 01.01.2016 та місячним розміром пенсії, отриманої особою за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, до забезпечення повної виплати розрахованої суми різниці.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.06.2020 по справі №640/620/20 (набрало законної сили згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020) ч.2 п.1 Постанови №1088 визнано протиправною та нечинною.

Відтак, з 29.09.2020 нормативне регулювання правовідносин щодо виплати перерахованої позивачу пенсії за період з 01.01.2016 до 31.12.2017 не передбачало поетапного порядку її виплати.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що після визнання нечинними вищевказаного пункту Постанови №1088, дії відповідача щодо подальшого поетапного виплати перерахованої пенсії є такими, що вчинені не на підставі наданих повноважень та не у спосіб встановлений законодавством, оскільки жодним нормативно-правовим актом після 29.09.2020 не встановлювався інший строк (відтермінування чи розстрочення) виплати пенсії перерахованої за період з 01.01.2016 до 31.12.2017.

Відтак, після 29.09.2020 відповідач повинен був вчинити дії, спрямовані на виплату перерахованої позивачу пенсії, а в протилежному випадку невиплачені суми пенсії вважаються доходами, що виплачуються з порушенням строку.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що аргументи позивача про порушення строків виплати йому пенсії (доходу) саме з 01.01.2016 є безпідставними з огляду на те, що перерахунок пенсії проведено лише у квітні 2018 року на підставі Постанови №103. Відтак, хоча цей перерахунок і проведено за минулий час (з 01.01.2016 по 31.12.2017), нормативна підстава його проведення виникла у лютому 2018, а тому відсутні підстави стверджувати про неправомірну поведінку органу пенсійного фонду щодо невиплати у 2016 - 2017 роках перерахованої пенсії.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовано Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати №2050-III від 19.10.2000 (далі - Закон №2050), статтею 1 якого визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст.2 Закону №2050, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, а саме : пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян, суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 20.02.2018 по справі №336/4675/17, від 05.10.2018 по справі №162/787/16-а, від 29.04.2020 по справі №420/2093/16-а сформував висновок щодо застосування ст.2 Закону №2050 у питанні компенсації, передбаченої зазначеним Законом, що виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), який зводиться до того, що основною умовою для виплати особі такої компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до ст.3 Закону №2050, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом вищевказаних норм, їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 Закону №2050).

З метою реалізації положень Закону №2050, постановою КМУ №159 від 21.02.2001 було затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159), пункти 1, 2 якого відтворюють положення цього Закону та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно абз.1 п.4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Системний аналіз приведених вище норм виснуває те, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов : нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 11.07.2017 по справі №21-2003а16, Верховного Суду, викладеними у постановах від 22.06.2018 по справі №810/1092/17, від 13.01.2020 по справі №803/203/17, від 15.10.2020 по справі №240/11882/19.

Отже, у випадку не нарахування та невиплати відповідачем сум пенсії, позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача відповідним нормативно-правовим актом обов`язку здійснити виплату належних йому сум.

Норми п.3 Постанови №103 та ч.2 п.1 Постанови №1088 передбачали поетапну виплату позивачу перерахованої за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 суми пенсії.

Відтак, строки виплати донарахованої за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 пенсії не були визначені законом, а були встановлені у п.3 Постанови №103, чинному до 19.11.2019 та у ч.2 п.1 Постанови №1088, чинній до 29.09.2020, і такі строки виплати донарахованої (за минулий період) пенсії відповідачем дотримані, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність такої обов`язкової умови для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, які виплачувалися йому до 29.09.2020, як порушення строків виплати нарахованих доходів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що визнання нечинним з 19.11.2019 п.3 Постанови №103 та визнання нечинною з 29.09.2020 ч.2 п.1 Постанови №1088, не впливає на такий висновок суду, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин (у відповідній частині) ці норми були чинними і пенсійний орган правомірно їх застосовував.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.01.2022 по справі №120/1968/19-а.

Починаючи саме з 29.09.2020 (дата набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.06.2020 по справі №640/620/20) втратили чинність норми ч.2 п.1 Постанови №1088, які встановлювали розстрочення виплаті доплат за перерахованими пенсіями за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Оскільки з 29.09.2020 порядок виплати підвищень за перерахованими пенсіями у поетапному вигляді скасовано, а відтак і виплата донарахованих доплат мала б відбуватися у повному обсязі. Однак подальша поетапна виплата спричиняла наслідки для пенсіонера у вигляді несвоєчасно отриманих доходів.

Відтак, колегія суддів зазначає, що право на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати виникло у позивача з листопада 2020 року (після спливу одного місяця з часу визнання нечинними норм постанови, які встановлювали відтермінування виплати).

Як видно з матеріалів справи, період нарахування компенсації закінчився у червні 2021 року, оскільки у цьому місяці проведено повну виплату позивачу пенсії, перерахованої за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги шляхом визнання протиправним не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 до 31.12.2017.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року по справі №380/15509/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук