Справа № 580/3435/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року справа № 580/3435/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Відділ ДВС, відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць І.М. від 07.03.2024 про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу Черкаського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 по справі № 580/2636/23;

- виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 по справі № 580/2636/23 повернути до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірна постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною та передчасною, оскільки відповідач, нарахувавши щомісячну доплату у розмірі 2000 грн, всупереч рішенню Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2022 № 640/28626/21 обмежив виплату пенсії максимальним розміром. Внаслідок обмеження боржник фактично не виплачує щомісячно надбавку стягувачу з 01.10.2022, як це визначено рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 580/2636/23 від 11.10.2023, тим самим не виконуючи його у повному обсязі.

Ухвалою від 29.04.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Відзив на позовну заяву до суду від відповідача не надходив.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що рішенням від 09.05.2023 у справі № 580/2636/23 Черкаський окружний адміністративний суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01.10.2022 нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, з урахуванням вже виплачених сум.

За вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили 18.07.2023, виданий виконавчий лист, який був звернутий до виконання через органи ДВС Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та відкрито виконавче провадження № 73950606.

Постановою від 07.03.2024 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць І.М. прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження № 73950606 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України Про виконавче провадження.

Позивач вважає вказану постанову про закінчення виконавчого провадження такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною ст. 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Загальний порядок виконання рішень судів про стягнення боргу врегульований положеннями статтями 48-62 Закону № 1404-VIII, а порядок виконання рішень немайнового характеру нормами статей 63-67 вказаного Закону.

Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Суд встановив, що у ході виконавчого провадження № 73950606 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 22.02.2024 № 2600-0904-5/37180 повідомило державного виконавця, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року справа № 580/2636/23 Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку, встановленому судовим рішенням та нараховано щомісячну доплату згідно ПКМУ № 713 у розмірі 2000 грн. Повідомлено, що оскільки з 01.12.2019 розмір пенсії ОСОБА_1 становить 20832,03 грн та рішенням Черкаського окружного адміністративного від 09 травня 2023 справі № 580/2636/23 не зобов`язано здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром доплата різниці пенсії з 01.10.2022 року відсутня, а рішення суду Управлінням виконано у повному обсязі, в межах наданих повноважень.

За вказаних органом Пенсійного фонду України обставин державний виконавець закінчив виконавче провадження № 73950606 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII.

Перевіряючи відповідність закінчення виконавчого провадження відповідачем вимогам ст. 2 КАС України, суд зазначає таке.

Суд встановив, що рішенням від 07.07.2022 у справі № 640/28626/21 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 10.08.2022) Окружний адміністративний суд міста Києва зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 грудня 2019 року, на підставі довідки Територіального медичного об`єднання МВС України по місту Києву від № 681 від 08 червня 2021 року про розмір грошового забезпечення з врахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії, розрахованих у відповідності до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, з урахуванням вимог статей 43, 51 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, без обмежень максимального розміру пенсії на підставі рішення Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп-/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення другого речення частини 7 статті 43, першого речення частини 1 статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб та здійснити виплату різниці з урахуванням раніше проведених виплат.

Вказане рішення набрало законної сили 15.09.2022 (за наслідками відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року), та станом на час виникнення спірних правовідносин є чинним та не скасованим.

Таким чином, рішенням суду від 07.07.2022 у справі № 640/28626/21, яке набрало законної сили, підтверджено право позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром. Посилання державного виконавця про те, що рішення суду у справі № 580/2636/23 не містить зобов`язань здійснення перерахунку без обмеження максимальним розміром суд вважає необґрунтованим, оскільки право позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром вже підтверджено вищевказаним рішенням суду. Суд врахував, що нормативно-правове регулювання правовідносин щодо обмеження максимальним розміром пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена згідно Закону № 2262-ХІІ із часу ухвалення рішення у справі № 640/28626/21 будь-яких змін не зазнало, у зв`язку із чим не потребує повторного ухвалення судом рішення з питання, яке вже вирішене судом.

Крім того, рішенням суду у справі № 580/2636/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01.10.2022 не лише нарахування, а й виплату щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, з урахуванням вже виплачених сум.

Натомість, щомісячну доплату до пенсії позивача з 01.10.2022 пенсійний орган нарахував, однак виплату пенсії з урахуванням нарахованих сум щомісячної доплати не здійснив, зазначивши, що доплата різниці пенсії з 01.10.2022 відсутня.

Тобто, фактично щомісячна доплата до пенсії не відбулася, оскільки обмеженням максимальним розміром знівельовано формально здійснену в перерахунку пенсії доплату.

Вищевказані обставини вказують на неповне виконання пенсійним органом рішення суду у справі № 580/2636/23, що призводить до передчасності закінчення виконавчого провадження № 73950606 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Ст. 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 372, ч. 1 ст. 373 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання; примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом; виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні Юрій Миколайович Іванов проти України наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

З урахування встановлених обставин суд доходить висновку, що рішення суду у справі № 580/2636/23 в частині виплати позивачу щомісячної доплати боржником не виконане, а державний виконавець у спірних правовідносинах діяв формально та без врахування обов`язку, визначеного у вказаній вище ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ.

Отже, спірна постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Обираючи належний та ефективний захист порушеного права позивача, суд доходить висновку про необхідність визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення ВП № 73950606. Суд зазначає, що скасування постанови про закінчення ВП призводить до належного поновлення порушеного права позивача та має для державного виконавця правові наслідки у вигляді необхідності подальшого вжиття ним дій щодо виконання рішення суду у справі № 580/2636/23, у зв`язку із чим у задоволенні іншої частини вимог належить відмовити.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць І.М. від 07 березня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 73950606.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 09.05.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК