Справа № 480/7101/22
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 р. Справа № 480/7101/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2023, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 25.07.23 по справі № 480/7101/22

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

до Військової частини НОМЕР_1 треті особи: Міністерство оборони України , Генеральний штаб Збройних Сил України

про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи - Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 №851 від 22.09.2022р. "Про результати службового розслідування";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцям: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 всі види грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду та надбавку), що не виплачувались з червня 2022 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини ОСОБА_6 (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022р. щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 09.07.2022 №739 "Про призначення службового розслідування" наказано провести службове розслідування самовільного залишення місця служби та не виконання бойового завдання в бойовій обстановці 11 військовослужбовцями запасної роти військової частини НОМЕР_1 . За результатами проведення даного службового розслідування 22.09.2022 складено акт службового розслідування.

В подальшому за результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 винесено наказ №851 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування", яким наказано: за нез`явлення до визначеного бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022 року місця служби та не доповіді про причини своєї неявки на службу, порушення військової дисципліни та вимог абз. 1, ст. 11, ст. 12, ст. 16, абз 15, 16 ст. 128, абз. 2 ст. 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути, зокрема, сержанта резерву ОСОБА_5 , солдата резерву ОСОБА_3 , сержанта резерву ОСОБА_4 , солдата резерву ОСОБА_1 солдата резерву ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності згідно пункту "б" ст. 48 та ст. 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накласти дисциплінарне стягнення "догана". Також наказано за невихід на службу, без поважних причин не виплачувати щомісячну премію за липень та додаткову винагороду.

Позивачі стверджують, що службове розслідування проведено неповно, не об`єктивно, однобічно, з порушенням встановленого строку. Обставини, що трактувались на користь позивачів, особою, що проводила службове розслідування були проігноровані. У зв`язку з тим, що наказ №739 від 09.07.2022 про призначення службового розслідування до відома військовослужбовців, щодо яких проводилось службове розслідування не доводився, останніх позбавлено можливості реалізувати, передбачені п 3 розділу IV Порядку №608 права, що у свою чергу призвело до неповноти та необ`єктивності службового розслідування. Акт службового розслідування складено тільки 22.09.2022, зі спливом більше двох місяців з дати призначення службового розслідування. Документів, які б свідчили про продовження строку службового розслідування до акту не додано, не міститься такого посилання і в самому акті.

Також позивачі зазначають, що під час проведення службового розслідування їх не опитували при тому, що вони перебували в запасній роті з дислокацією в Полтавської області, місця служби не залишали. Бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022, як стверджують позивачі, до їхнього відома належним чином не доведено, з самим розпорядженням позивачів не ознайомлювали. Позивачі зазначають, що командиром 11 запасної роти ОСОБА_7 повідомлено (оголошено) про наявність розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 про необхідність вибуття в зону бойових дій, жодних конкретних прізвищ військовослужбовців не зазначалось. Крім того, військовослужбовці ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не могли виконати недоведене належним чином бойове розпорядження, оскільки станом на 08.07.2022 вважали, що відносно них ще проводиться службове розслідування по наказу №431 від 25.05.2022, інформацію про його завершення та його наслідки вказаним військовослужбовцям на 08.07.2022 не відомо.

Щодо військовослужбовця ОСОБА_2 , також зазначеного в акті від 22.09.2022 та наказі №851 від 22.09.2022, останній призваний на військову службу, у зв`язку з мобілізацією. Разом з тим, за час перебування у в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_2 звертався з рапортами щодо неможливості проходження служби в даній в/ч, оскільки згідно абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як батько трьох дітей до 18 років, може проходити службу тільки за місцем проживання.

Отже позивачі вважають, що оскільки службове розслідування проведено неповно, не об`єктивно, однобічно з численними порушеннями вимог Порядку № 608, наказ №851 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування" прийнятий за його наслідками також є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи - Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022 в частині щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Визнано протиправним та скасовано пункти 1, 2, 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №851 від 22.09.2022 в частині щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 грошове забезпечення, нарахування та виплата якого була зупинена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 премію за липень 2022 та додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за липень 2022.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до довідки-доповіді від 08.07.2022 командир 11 запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_7 довів до особового складу 11 запасної роти військової частини НОМЕР_1 бойове розпорядження командира бригади.

09 липня 2022 року позивачі не виконали бойове розпорядження командира бригади та не з`явилися до визначеного бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022 року місця служби та не доповіли про причини своєї неявки на службу.

На підставі вищевикладеного, командиром військової частини НОМЕР_1 винесено спірний наказ (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022 та призначено службове розслідування.

За фактом нез`явлення позивачів до визначеного місця служби, яке визначено бойовим розпорядженням командира частини, командиром зведеного батальйону військової частини НОМЕР_1 подана довідка - доповідь.

На підставі цієї доповіді, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2022 №180 солдата ОСОБА_3 , солдата резерву запасної роти; молодшого сержанта ОСОБА_4 , сержанта резерву запасної роти; солдата ОСОБА_1 , солдата резерву запасної роти; солдата ОСОБА_2 , сержанта резерву запасної роти знято із усіх видів забезпечення з 09 липня 2022 року, а з харчового забезпечення з 10 липня 2022 року.

Щодо позивача, ОСОБА_5 , сержанта резерву запасної роти, його знято із усіх видів забезпечення з 06 липня 2022 року, а з харчового забезпечення наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2022 №177.

Отже, спірним наказом від 09.07.2022 №180 лише встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби і він є розпорядчим документом, для внесення відповідних відомостей про військову службу військовослужбовця до його облікових документів.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022 відповідає вимогам закону, а суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Крім того, апелянт зазначив, що не погоджується із твердженням суду першої інстанції про те, що акт про відмову надати пояснення від 12.08.2022 є неналежним та недопустимим доказом лише через те, що його не долучили до матеріалів службового розслідування.

Наказом Міністерства оборони України від 27.11.2017 "Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України" передбачено отримання від військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, виключно письмових пояснень, а факт відмови такого військовослужбовця від надання письмових пояснень згідно абзацу 2 пункту 1 розділу IV Інструкції №608 в обов`язковому порядку має підтверджуватися актом про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Відповідачем дотримані вищевказані вимоги під час проведення службового розслідування, а не долучення акту про відмову надати пояснення від 12.08.2022 року до матеріалів службового розслідування не дає підстави вважати, що зазначений доказ є неналежним та недопустимим.

Позивачі надали до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи своїм правом на подання пояснень не скористались.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивачі є військовослужбовцями 11 запасної роти, військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в районі населеного пункту Полтавської області.

22 вересня 2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 винесений наказ №851, яким, за нез`явлення до визначеного бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022 місця служби та не доповіді про причини своєї неявки на службу, порушення військової дисципліни та вимог абз. 1, ст. 11, ст. 12, ст. 16, абз 15, 16 ст. 128, абз. 2 ст. 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто, зокрема, сержанта резерву ОСОБА_5 , солдата резерву ОСОБА_3 , сержанта резерву ОСОБА_4 , солдата резерву ОСОБА_1 , солдата резерву ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності згідно пункту "б" ст. 48 та ст. 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накладено дисциплінарне стягнення "догана" (п.1 наказу).

Відповідно до п.2 цього наказу, наказано не виплачувати щомісячну премію за липень з перерахунком у вересні, зокрема, сержанту резерву ОСОБА_5 , солдату резерву ОСОБА_3 , сержанту резерву ОСОБА_4 , солдату резерву ОСОБА_1 , солдату резерву ОСОБА_2 за невихід на службу без поважних причин.

Пунктом 3 наказу від 22.09.2022 №851 наказано (до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 або 30000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували, оголошеного наказом командира) не виплачувати за липень з перерахунком у вересні 2022 року додаткову винагороду, зокрема, сержанту резерву ОСОБА_5 , солдату резерву ОСОБА_3 , сержанту резерву ОСОБА_4 , солдату резерву ОСОБА_1 , солдату резерву ОСОБА_2 .

Оскаржуваний наказ прийнятий за наслідками службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 09.07.2022 №739.

Так, відповідно до акту службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_8 , у ході службового розслідування встановлено, що 08.07.2022 командиром запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_7 до особового складу, зокрема і до позивачів, доведено бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2022 №568 щодо виконання особовим складом запасної роти бойових завдань в зоні відповідальності військової частини НОМЕР_1 . 09 липня 2022 року під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_9 виявлена відсутність 11 військовослужбовців запасної роти військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і позивачів, в районі зосередження.

В акті службового розслідування також зазначено, що 09.07.2022 особовий склад 11 запасної роти, в тому числі і позивачі, відмовилися від виконання бойового розпорядження та переміщення в район виконання завдань за призначенням (т. 1 а.с. 29 30).

Також командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 09.07.2022 прийнятий наказ №180, п.6.2. якого, зокрема, солдата ОСОБА_3 , молодшого сержанта ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_1 , солдата ОСОБА_2 вважати такими, що самовільно залишили частину 09 липня 2022 року, знято з усіх видів забезпечення з 09 липня 2022 року, а з харчового забезпечення 10 липня 2022 року.

Не погодившись із спірними наказами, позивачі звернулися до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022 в частині щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; визнання протиправним та скасування пунктів 1, 2, 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №851 від 22.09.2022 в частині щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 грошове забезпечення, нарахування та виплата якого була зупинена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 премію за липень 2022 та додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за липень 2022.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 №1934-XII, організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.14 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України".

Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV, надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 4 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Згідно пунктів 1, 3 розділу ХVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Відповідно до розділу ХVI Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках:

за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення;

за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення;

у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром;

у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова надійшла до військової частини;

у разі накладення на військовослужбовця в календарному місяці більше трьох дисциплінарних стягнень, крім дисциплінарного стягнення "зауваження", - за місяць, у якому накладено дисциплінарні стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром;

у разі відрахування з ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти або науково-дослідної установи через невиконання індивідуального навчального плану (індивідуального плану наукової роботи) або недисциплінованість - за місяць, у якому було здійснено відрахування;

у разі неуспішного закінчення ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти або науково-дослідної установи - за місяць, у якому закінчилося навчання;

у разі звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем - з місяця, у якому надійшов витяг з наказу про звільнення;

у разі порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, - за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності;

у разі скоєння у військовій частині аварій, подій, пов`язаних із загибеллю людей з вини військовослужбовців під час виконання ними службових обов`язків, чи злочинів - за місяць, у якому сталася аварія, подія, пов`язана із загибеллю людей.

Відповідно до п. 17 розділу І вказаного Порядку, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п.п. 9.4 п. 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 щодо врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та підтверджено матеріалами справи, оскаржуваним наказом від 09.07.2022 №180 солдата ОСОБА_3 , молодшого сержанта ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_1 , солдата ОСОБА_2 визнано такими, що з 09.07.2022 самовільно залишили частину та знято з усіх видів забезпечення з 09.07.2022, а з харчового з 10.07.2022 (а.с.52). Підставою вказаного висновку зазначено: довідка доповідь від 09.07.2022.

Довідка доповідь від 09.07.2022 складена командиром зведеного батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 31). В зазначеній довідці доповіді вказано, що 09.07.2022 під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи майором ОСОБА_9 виявлена відсутність 11 військовослужбовців запасної роти військової частини НОМЕР_1 (в тому числі і позивачів), проведеними розшуковими заходами місцезнаходження даних військовослужбовців не встановлено.

Натомість згідно пояснень, наданих заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи майором ОСОБА_9 , 09.07.2022 особовий склад запасної роти згідно списку (додаток 1, в тому числі і позивачі) відмовились від виконання бойового розпорядження командира бригади та переміщення в район виконання завдань за призначенням (т. 1 а.с. 31 зворотній бік, т. 1 а.с.32).

Також в акті службового розслідування зазначено, що 09.07.2022 особовий склад запасної роти згідно списку (додаток 3, в тому числі і позивачі) відмовились від виконання бойового розпорядження командира бригади та переміщення в район виконання завдань за призначенням (т. 1 а.с. 29).

Позивачі у відзиві на апеляційну скаргу стверджували, що 09.07.2022 військову частину вони не залишали, знаходились у місці дислокації запасної роти в н.п. Полтавської області.

Зазначений факт представником відповідача не заперечувався, натомість представник відповідача стверджує, що не з`явлення позивачів до визначеного місця служби - м. Бахмута, командуванням військової частини розцінене як самовільне залишення військової частини, так як позивачі, після 08.07.2022, повинні були знаходитись в районі м. Бахмута, а не в н.п. Полтавської області.

Матеріали справи не містять доказів відсутності позивачів у спірний період на території військової частини, у місці дислокації в н.п. Полтавської області. Відповідачем вказаного належними та допустимими доказами також не підтверджено.

Отже, оскільки в спірний період позивачі знаходились у місці дислокації запасної роти військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , їх дії не можуть бути кваліфіковані як самовільне залишення військової частини.

Крім того, наказ №180 від 09.07.2022 прийнятий відповідачем до проведення службового розслідування з приводу можливого самовільного залишення позивачами військової частини (наказ №739 від 09.07.2022).

При цьому, наказом №180 від 09.07.2022 відповідачем не призупинялася військова служба позивачів, а лише знято їх з усіх видів забезпечення.

Також відповідно до листа Донецької спеціалізованої прокуратури від 25.11.2022, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001836 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, в тому числі і відносно позивачів, внесені лише 24.11.2022 (т. 1 а.с. 84).

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач, у порушення ст.77 КАС України, не довів обґрунтованість наказу №180 від 09.07.2022 щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вказаний наказ є протиправними та підлягає скасуванню в частині, що стосується позивачів.

Щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 22.09.2022р. №851, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно п. 3 розділу IV Порядку, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

На підставі пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).

За результатами проведеного службового розслідування встановлено, що 08.07.2022 командиром запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_7 до особового складу, зокрема і до позивачів, доведено бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2022 №568 щодо виконання особовим складом запасної роти бойових завдань в зоні відповідальності військової частини НОМЕР_1 . 09 липня 2022 року під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_9 виявлена відсутність 11 військовослужбовців запасної роти військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і позивачів, в районі зосередження.

В акті службового розслідування також зазначено, що 09.07.2022 особовий склад 11 запасної роти, в тому числі і позивачі, відмовилися від виконання бойового розпорядження та переміщення в район виконання завдань за призначенням (т. 1 а.с. 29 30).

Відповідно до змісту наказу №851 від 22.09.2022, прийнятого на підставі вказаного акту службового розслідування, підставою для накладення на позивачів дисциплінарного стягнення "догана" стало те, що вони не виконали бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022.

Позивачі у позові та відзиві на апеляційну скаргу заперечують факт доведення до них належним чином вказаного розпорядження, оскільки капітаном ОСОБА_7 лише оголошено про наявність такого розпорядження та запитано, хто бажає поїхати, конкретні прізвища не зазначались.

З акту службового розслідування невбачається, що під час його проведення досліджувалися довідка доповідь про самовільне залишення військової частини; пояснення майора ОСОБА_9 , та витяги із наказів про призначення на посади військовослужбовців.

При цьому, пояснення капітана ОСОБА_7 , який, як зазначено в акті службового розслідування, доводив до відома особового складу бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022, в матеріалах службового розслідування відсутнє.

Також відсутні в матеріалах службового розслідування як пояснення позивачів так і акти про відмову від надання пояснень.

На виконання ухвали суду від 23.02.2023 відповідачем наданий акт про відмову надати пояснення від 12.08.2022 (т. 1 а.с.154 155).

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина друга статті 74, частина перша статті 73, частина перша статті 75 КАС).

Зі змісту акту про відмову надати пояснення від 12.08.2022 встановлено, що позивачі на телефонні дзвінки не відповідали, та вказане розцінене як відмова від надання пояснень. Також зазначено, що він складений, зокрема особою, що проводила службове розслідування ОСОБА_11 у м. Бахмут 12.08.2022. Разом з тим, цього ж дня, ОСОБА_11 під час службового розслідування відбирала пояснення у майора ОСОБА_9 у н.п. Вікторія Полтавської області (т. 1 а.с.32).

Отже враховуючи зазначене, а також те, що вказаний акт відсутній в переліку матеріалів службового розслідування, наданий відповідачем акт про відмову надати пояснення від 12.08.2022 є неналежним та недопустимим доказом.

Під час розгляду справи встановлено, що під час службового розслідування відповідачем не досліджувалися обставини доведення до відома позивачів бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022. Також не з`ясовувалися та не досліджувалися обставини щодо наявності чи відсутності у позивачів поважних причин щодо не виконання вказаного бойового розпорядження, зокрема шляхом відбирання у них пояснень.

Зокрема, відповідачем не досліджено та не надано оцінку тому факту, що військовослужбовець ОСОБА_2 , призваний на військову службу, у зв`язку із мобілізацією та відряджений до м. Конотоп в/ч НОМЕР_1 для оперативного доукомплектування, звертався 06.06.2022 з рапортом щодо неможливості проходження служби в даній в/ч, оскільки є батьком трьох неповнолітніх дітей та згідно абз. 4 ч. 1, ч.2 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" може проходити службу тільки за місцем проживання (т. 1 а.с. 59).

Зазначені доводи та обставини залишилися поза межами дослідження відповідачем під час проведення службового розслідування, їм не надано належної правової оцінки в розрізі встановлення факту вчинення позивачами дисциплінарного проступку та відповідності обраного відповідачем виду стягнення критеріям обґрунтованості, співмірності та пропорційності.

Враховуючи викладене, висновки спірного службового розслідування щодо позивачів є передчасними, такими, що здійсненні без дослідження та урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, як наслідок і наказ прийнятий за результатами службового розслідування в частині, що стосується позивачів не може вважатися правомірним.

При цьому суд зауважує, що позивачі в позові просять скасувати в цілому наказ №851 від 22.09.2022, тоді як він стосується не тільки позивачів, а і інших військовослужбовців.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування п.1 наказу №851 від 22.09.2022 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачів та накладення на них дисциплінарного стягнення "догана"; визнання протиправним та скасування п.2 наказу №851 від 22.09.2022 щодо не виплати позивачам щомісячної премії за липень 2022; визнання протиправним та скасування п.3 наказу №851 від 22.09.2022 щодо не виплати позивачам за липень 2022 додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ №168.

Поряд із тим, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд в постанові по справі № 813/1021/17 від 19 лютого 2020 року зазначив, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

З наведеного вбачається, що позивачі фактично не залишали самовільно військову частину, адже після 09.07.2022 продовжували знаходитися у місці дислокації запасної роти в одному з населених пунктів Полтавської області, доказів протилежного відповідачем не надано.

В той же час не з`явлення позивачів до визначеного місця служби - м. Бахмута, командуванням військової частини розцінене як самовільне залишення військової частини, оскільки, як вважає відповідач, після 08.07.2022 позивачі повинні були знаходитись в районі м. Бахмута, а не в н.п. Полтавської області.

Такі висновки відповідача, викладені в акті службового розслідування та в оскаржуваних наказах є помилковими, оскільки, як встановлено в ході судового розгляду справи, позивачі не залишали територію військової частини без дозволу командира.

Невиконання бойового наказу/розпорядження та самовільне залишення військової частини не є тотожними поняттями, що помилково не враховано відповідачем.

За таких обставин, відсутність визначення обставин і причин, за яких позивачі залишили Військову частину НОМЕР_1 , а також відсутність доказів, які б підтверджували самовільно залишення розташування військової частини позивачами, свідчить про відсутність підстав для висновку про самовільне залишення цими військовослужбовцями військової частини.

Отже, колегія суддів вважає, що наказ командира Військової частини ОСОБА_6 (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022 щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 прийнято передчасно, без повного з`ясування всіх обставин справи, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

В свою чергу, п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, передбачено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Відповідно до п.14 розділу ХХХІV наказу МОУ №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць. У якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Отже, встановлений факт самовільного залишення військовослужбовцем військової частини є правовою підставою для припинення виплати військовослужбовцю грошового забезпечення.

Оскільки в межах розгляду цієї справи відповідач дійшов помилкового висновку про самовільне залишення позивачами військової частини, припинення виплати позивачам грошового забезпечення є неправомірним, а порушене право позивачів на матеріальне забезпечення, в тому числі нарахування та виплата премії та грошової винагороди за липень 2022 підлягає захисту у спосіб, що запропонований судом першої інстанції.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 по справі № 480/7101/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Мельнікова Л.В. Курило