Справа № 440/4210/22
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 р.Справа № 440/4210/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/4210/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_1 , через представника адвоката Меламеда Вадима Борисовича, звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якій просила:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року у адміністративній справі №440/4210/22;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати у десятиденний строк до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року у адміністративній справі №440/4210/22.

В обґрунтування заяви зазначає, що відповідачем безпідставно належним чином не виконується рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року у адміністративній справі №440/4210/22.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 року відмовлено у задоволенні заяви про встановлення судового контролю.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивачка через представника адвоката Меламеда В.Б. подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким встановити судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року у адміністративній справі №440/4210/22 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати у десятиденний строк до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року у адміністративній справі №440/4210/22.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом обставин по справі та порушення норм процесуального права.

Апелянтка зазначила, що виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, при цьому обов`язок суду контролювати виконання свого рішення закріплено безпосередньо Конституцією України, слід вважати наявні обставини достатніми для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі. Починаючи з 2018 року позивачка намагається відновити своє порушене право на отримання пенсії. Так, на користь ОСОБА_1 уже було ухвалено 4 судові рішення з приводу протиправних рішень відповідача. У всіх чотирьох судових рішеннях суд визнав протиправність поведінки відповідача та зобов`язав вчинити відповідні дії стосовно поновлення та виплати пенсії позивачки, однак станом на дату подачі клопотання жодне із цих рішень суду не виконане відповідачем.

Апелянт також зауважив, що не отримував пояснень відповідача, які покладено судом в основу оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим, був позбавлений можливості надати свою оцінку вказаним поясненням та подати відповідь на них.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник позивачки надав до суду письмові пояснення та просив задовольнити вимоги позивачки, які викладені у апеляційній скарзі.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 по справі №440/4210/22, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2023, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо непоновлення нарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Приватбанку.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що відповідачем безпідставно не виконано рішення суду, позивачка звернулась до суду із заявою про встановлення судового контролю.

Відмовляючи в задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, накладення на керівника органу штрафу за невиконання рішення суду, а також постановлення окремої ухвали, оскільки на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 по справі №440/4210/22 відповідачем проведено поновлення пенсії позивачці з 20.03.2023 та здійснено нарахування пенсійних коштів за період з 20.03.2023 по 31.01.2024 в сумі 517,90 грн. Крім того, довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 13.02.2024 №1680/04-16 підтверджено виплату пенсії ОСОБА_1 на її банківський рахунок, відкритий в АТ КБ "Приватбанк".

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина 8 статті 382 КАС України).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 по справі №440/4210/22 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо непоновлення нарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в Приватбанку.

Вказане рішення набрало законної сили 20.03.2023 року.

На підтвердження обставин щодо виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 по справі №440/4210/22, ГУ ПФУ в Полтавській області повідомлено, що 20.03.2023 позивачу проведено поновлення пенсії та здійснено нарахування пенсійних коштів за період з 20.03.2023 по 31.01.2024 в сумі 517,90 грн (враховуючи роз`яснення Пенсійного фонду України №2800-030101-9/66952 від 27.11.2023).

При цьому відповідач вказував, що оскільки в рішенні суду відсутні зобов`язання щодо дати, з якої необхідно провести поновлення виплати пенсії заявниці, тому поновлення було проведено саме з дати набрання чинності рішенням суду.

На підтвердження вказаних обставин відповідач надав під час розгляду справи у суді першої інстанції копії рішення №07 про перерахунок пенсії та довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 10.01.2024 року.

Довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 13.02.2024 №1680/04-16 підтверджено виплату пенсії ОСОБА_1 на її банківський рахунок, відкритий в АТ КБ "Приватбанк".

Як встановлено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 по справі №440/4210/22, ОСОБА_1 є громадянкою України. 29.06.1994 позивачці призначена пенсія за віком.

11.11.1997 позивачка виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, у зв`язку із чим з 1997 року виплату пенсії за віком позивачці припинено.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 по справі №440/1011/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 22.10.2018 № 118 та від 10.01.2019 №2.

Зобов`язано Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити нарахування та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з 15 вересня 2018 року; позовні вимоги в частині поновлення нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року по 14 вересня 2018 року залишено без розгляду.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 по справі №440/1011/19 набрало законної сили 08.08.2019.

Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили визнано за позивачкою право на поновлення нарахування та виплату раніше призначеної пенсії з 15 вересня 2018 року.

22.10.2021 представник позивачки звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії на банківський рахунок, на яку листом від 26.10.2021 № 1600-0401-8/72798 відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії в зв`язку з тим, що заява про виплату пенсії подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду за умови пред`явлення паспорту громадянина України.

Не погоджаючись із вказаною відмовою, позивачка звернулась до суду із позовом у цій справі.

При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги у справі №440/4210/22, суд виходив з протиправності підстав для відмови позивачці у поновленні пенсії, які були зазначені відповідачем у листі від 26.10.2021 № 1600-0401-8/72798.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вчинення відповідачем дій щодо поновлення пенсії з 20.03.2023, нарахування та виплату коштів за період з 20.03.2023 по 31.01.2024 не свідчить про повне виконання відповідачем рішення суду.

Колегія суддів наголошує, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Слід зауважити, що норми ст. ст. 382, 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Разом з цим, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду, обставини виконання (невиконання) судового рішення (періоду за який здійснено нарахування та виплата пенсії), судом не досліджені у повній мірі та належна оцінка їм не надавалася, незважаючи на доводи представника позивачки, викладені у заяві, та позицію суду викладену у рішеннях по справі №440/4210/22.

Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції фактично обмежився посиланням на відсутність підстав для його встановлення. Однак, на думку колегії суддів, вказаний висновок є передчасним, ухваленим з порушенням норм процесуального права, без встановлення обставин виконання (невиконання) судового рішення.

При цьому колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.

Слід зазначити, що часткове виконання судового рішення, без подальших дій з боку відповідача, спрямованих на повне його виконання, жодним чином не свідчить про неможливість застосування заходів судового контролю, в порядку визначеному ст. 382 КАС України та не може бути підставою для відмови у її задоволенні в розумінні вказаної статті.

Суд апеляційної інстанції враховує, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

В контексті вищевказаного слід зазначити, що встановлення судового контролю, є правом, а не обов`язком суду, однак, задля того, щоб відмовити у його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені в його заяві та навести підстави для висновку про відмову у задоволенні заяви, поданої у порядку ст. 382 КАС України, чого у даній справі судом зроблено не було.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст. 167 КАС України, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Натомість, матеріали справи не місять доказів надіслання відповідачем позивачці (представнику позивачки) наданої під час розгляду у суді першої інстанції заяви про встановлення судового контролю інформації про виконання рішення суду та доданих доказів.

В апеляційній скарзі представник позивачки посилався на те, що неотримання вказаної інформації позбавило його права надання пояснень на неї.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (ст. 320 КАС України).

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 по справі № 440/4210/22 скасувати.

Справу №440/4210/22 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 09.05.2024 року