Справа № 280/1953/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року Справа № 280/1953/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (65012, Одеська область, м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 11; )

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і не виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" за період з 01.04.2015 року по 01.08.2017 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 01.04.2015 року по 01.08.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1 серпня 1988 року позивач проходив військову службу у Збройних Силах СРСР, України та органах прокуратури, у тому числі військових прокуратурах. З квітня 2015 року позивач, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, був відряджений для проходження військової служби в Генеральну прокуратуру України і проходив її у військовій прокуратурі Південного регіону України, отримуючи грошове забезпечення у вказаній військовій установі. У військовій прокуратурі Південного регіону України позивач проходив військову службу на посадах старшого прокурора і прокурора відділу роботи з кадрами, отримуючи грошове забезпечення у вказаній військовій установі. Позивач вважає, що під час проходження військової служби у військовій прокуратурі Південного регіону України йому протиправно не нараховувалась і не виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі місячного грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889), у зв`язку з чим звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату такої додаткової грошової винагороди за період з 01.04.2015 року по 01.08.2017. Проте, відповідач в проведені перерахунку грошового забезпечення позивача відмовив з підстав того, що позивач не проходив військову службу в Збройних Силах України. Позивач не згоден з такою бездіяльністю відповідача, оскільки вважає, що на військовослужбовців військової прокуратури поширюється законодавчі акти про військову службу, які регулюють порядок призначення, проходження, звільнення з військової служби, у тому числі, приписи Постанови № 889. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 11.03.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано у відповідача докази по справі.

27.03.2024 відповідач подав витребувані судом докази та відзив на позовну заяву, в якому вважає адміністративний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що Постановою № 889 установлена щомісячна додаткова грошова винагорода, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил з 01.07.2014 у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. Однак Постановою № 889 конкретний розмір щомісячної додаткової грошової винагороди та порядок її обрахунку не визначені. Кабінет Міністрів України наділив Міністерство оборони України дискреційними повноваженнями щодо визначення граничного розміру, порядку та умови виплати військовослужбовцям Збройних Сил щомісячної додаткової грошової винагороди. Оскільки на час спірних правовідносин та до відрядження до органів прокуратури позивач не обіймав штатних посад у Збройних Силах України та, як наслідок, йому щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, за попереднім місцем служби не виплачувалася, то відсутні підстави для збереження такої винагороди та її виплати за час проходження військової служби в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, тим більше за рахунок коштів, передбачених на утримання органів прокуратури. Ураховуючи викладене та ту обставину, що Постановою № 889 конкретний розмір щомісячної додаткової грошової винагороди та порядок його обрахунку не визначені, а у спірний період наказами Міністерства оборони України розміри винагороди для позивача не встановлювалися, на зазначений період видатки за рахунок бюджетів Збройних Сил на виплату цієї додаткової грошової винагороди для СП СО ПР не затверджувалися, у відповідача відсутні повноваження самостійно встановлювати розмір винагороди та виплачувати відповідні кошти позивачу у спірному періоді, тобто поза межами видатків державного бюджету на грошове забезпечення військовослужбовців, які проходили військову службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах. Таким чином, будь-якої протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо не нарахування та невиплати щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої Постановою № 889, не допущено, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 01.04.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення розгляду справи у порядку загального позовного провадження та про залучення до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Міністерства оборони України.

Ухвалою від 08.04.2024 поновлено пропущений відповідачем процесуальний строк для подання доказів у справі та прийнято відповідні докази до розгляду.

На підставі матеріалів справи судом встановлено такі обставини.

26.01.2015 року позивачем відповідно до ст. 20 та 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) та ст. 46-1 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі - Закон №1697-VІІ) було укладено контракт, з Міністерством оборони України, про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на п`ять років.

З 16.04.2015 позивач був відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі, зарахований до розпорядження військового прокурора Південного регіону України, наказ ГПУ від 16.04.2015 №299-вк, наказ військового прокурора Південного регіону України від 24.04.2015 №271к.

З 27.04.2015 наказом військового прокурора Південного регіону України № 296-к від 27.04.2015 позивача призначено на посаду старшого прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України; з 14.07.2015 прокурор відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України (наказ №558 к від 14.07.2015).

26.07.2017 наказом Військової прокуратури Південного регіону України № 459к ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 19.07.2017 № 490 звільнено з військової служби (за станом здоров`я), з 01.08.2017 року виключено зі списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України.

06.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону із заявою щодо нарахування та виплати за період з 01.04.2015 по 01.08.2017 щомісячної додаткової грошової винагороди, в розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої Постановою № 889.

За результатами розгляду заяви позивача, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону листом від 14.02.2024 №21-820ВИХ-24 повідомила, що законодавством був чітко визначений перелік військовослужбовців, на яких поширюється Постанова №889, серед яких відсутні військовослужбовці військової прокуратури. Також, згідно з ч. 1,2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено про Державний бюджет України. З огляду на вищевикладене, у Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону відсутні підстави щодо нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченого Постановою №889 за період з 2015 по 2017 роки.

Не погоджуючись з бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої Постановою №889, за період з 01.04.2015 по 01.08.2017, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

За змістом ч.1 ст.7 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі Закон №1697-VІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до системи прокуратури України входять, крім іншого, військові прокуратури.

Частина 2 даної норми визначає, що до військових прокуратур належать Головна військова прокуратура (на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України), військові прокуратури регіонів (на правах регіональних), військові прокуратури гарнізонів та інші військові прокуратури (на правах місцевих), перелік яких визначається в Додатку до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Закону №1697-VІІ заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 81 Закону №1697-VІІ заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 8 ст. 81 Закону №1697-VІІ грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.

Частиною 4 ст. 83 Закону №1697-VІІ передбачено, що на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

Згідно п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення військовослужбовця входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Постановою №889, зокрема пунктом 1, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення:

5) військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

6) співробітникам кадрового складу (військовослужбовцям) Служби зовнішньої розвідки - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно п. 2 Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень» від 2 липня 2015 року №578-VIII, який набрав чинності 16.07.2015, статтю 81 Закону № 1697-VII доповнено частиною 8 такого змісту:

«8. Грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом».

Тобто наведеною нормою визначено, що військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури виплачується саме грошове забезпечення.

Разом з тим, відносини в контексті виплати грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах врегульовані цим же законом, а саме ч. 4 ст. 27 та ч. 4 ст. 83 Закону № 1697-VII.

Таким чином, положення ч. 8 ст. 81 Закону № 1697-VI підлягають застосуванню у сукупності з ч. 4 ст. 27 та ч. 4 ст. 83 цього Закону, які містять пряму відсилку до спеціального законодавства, що регулює виплату військовослужбовцям грошового забезпечення як складової гарантованого державою таким особам соціального захисту.

При цьому, в контексті подібних правовідносин, у справі № 640/19556/18 Верховний Суд дійшов висновку, що визначення ч. 8 ст. 81 Закону № 1697-VII складу грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах на підставі цього Закону, тобто із визначенням посадового окладу відповідно до прокурорсько-слідчої посади, не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати виплату складових грошового забезпечення, зокрема, надбавки за вислугу років, відповідно до положень законодавчих актів про військову службу.

Верховний Суд в постанові від 31.01.2023 у справі № 520/21428/21 за подібних правовідносин дійшов висновку, що до дня початку роботи Спеціалізованої прокуратури у воєнній та оборонній сфері об`єднаних сил військовослужбовці Військової прокуратури об`єднаних сил у своїй діяльності керуються Законом №1697-VII, при цьому, вони проходять військову службу особливого характеру відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для військовослужбовців. Тобто, на військовослужбовців військової прокуратури поширюється законодавчі акти про військову службу, які регулюють порядок призначення, проходження, звільнення з військової служби, у тому числі приписи Постанови № 889. Зі змісту постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер. Зі змісту Постанови № 889 вбачається, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

З огляду на викладене, оскільки пп. 2 п. 1 Постанови № 889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби), тому позивач має право на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди у спірний період.

В той же час, не визначення розміру вказаної винагороди Міністерством оборони України за наявності у позивача права на отримання щомісячної додаткової винагороди, передбаченого чинним законодавством, не може бути перешкодою у реалізації військовослужбовцем своїх прав.

За таких підстав, суд дійшов висновку, щодо відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої Постановою № 889.

Втім, що стосується періоду, за який необхідно здійснити нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди, суд вважає, що позивачем помилково визначено період з 01.04.2015 по 01.08.2017, оскільки згідно відомостей послужного списку позивача про періоди роботи позивача та інформації про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення, останнє виплачено йому за період проходження служби у Військовій прокуратурі Південного регіону України з 16.04.2015 по 01.08.2017.

Отже, вірним періодом, за який позивач має право на відповідну виплату, є період з 16.04.2015 по 01.08.2017.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, сталій судовій практиці Верховного Суду, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, в межах компетенції, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір, інших судових витрат не заявив, відтак розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 16.04.2015 по 01.08.2017.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 16.04.2015 по 01.08.2017.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону, місцезнаходження: 65012, Одеська область, м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 11; .

Повне судове рішення складено 08.05.2024.

Суддя М.О. Семененко