Справа № 160/4716/24
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2024 року Справа № 160/4716/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відповідача-2: Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -
20 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача-1: Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відповідача-2: Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Наказ №1380/с від 09 лютого 2024 року Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в частині переведення для подальшого проходження служби в Департаменті поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють, з 09 лютого 2024 сержанта поліції ОСОБА_1 , звільнивши з посади поліцейського взводу №1 роти №1 полку поліції особливого призначення;
- визнати протиправним та скасувати Наказ №1360/с від 09 лютого 2024 року Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють в частині призначення з 09 лютого 2024 старшого сержанта ОСОБА_1 на посаду поліцейського взводу №3 роти №1 штурмового батальйону №3 полку управління поліції особливого призначення №3 Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №1 роти №1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;
- звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач проходив службу на посаді поліцейського взводу №1 роти №1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, спеціальне звання сержант поліції. Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09.02.2024 №138о/с «По особовому складу» відповідно до ч.ч. 1, 7, 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», на підставі листа Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 09.02.2024 №932-2024 та доповідної записки УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області від 09.02.2024 №20/617 позивача було переведено для подальшого проходження служби до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» з 09.02.0204. Наказом ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» від 09.02.2024 №136о/с «По особовому складу» відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» позивача переведено для подальшого проходження служби до відповідача 2 з 09.02.2024 на посаду поліцейського взводу №3 роти №1 штурмового батальйону №3 полку управління поліції особливого призначення №3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють».
Позивачем зауважено, що про вказані події йому стало відомо за результатами надсилання відповідачем 1 спірних наказів у месенджері.
Позивач вважає такі накази протиправними, оскільки його було переведено на роботу до іншої місцевості без його згоди. При цьому, з рапортами про переведення до відповідачів позивач не звертався. Оскаржувані накази не містять посилання, відповідно до якого підпункту пункту ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», відповідачі прийняли рішення про переведення, що, на думку позивача, унеможливлює дослідження наявності або відсутності правових підстав для переведення позивача до іншої місцевості, позбавляє можливості перевірити обґрунтованість та вмотивованість прийнятих наказів у контексті спірних правовідносин. Вказані вище порушення, на думку позивача, свідчать про протиправність рішень відповідачів, як наслідок, про порушення прав та інтересів позивача, гарантованих ст.ст. 43. 19 Конституції України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення в якості третьої особи Первинної професійної спілки Правозахисники країни по справі №160/4716/24 відмовлено.
12.03.2024 року від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки переведення позивача відбулось відповідно до чинного законодавства України, при цьому, КЗпП України до спірних правовідносин не застосовується.
18.03.2024 року від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки переведення позивача відбулось відповідно до чинного законодавства України, КЗпП України до спірних правовідносин не застосовується.
28.03.2024 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 року пояснення Первинної професійної спілки Правозахисники країни, подані по справі №160/4716/24 повернуто без розгляду.
15.04.2024 року від Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив по справі, в яких Департамент підтримав свою позицію.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Предметом позову є правомірність, зокрема: Наказу №1380/с від 09 лютого 2024 року Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в частині переведення для подальшого проходження служби в Департаменті поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють, з 09 лютого 2024 сержанта поліції ОСОБА_1 , звільнивши з посади поліцейського взводу №1 роти №1 полку поліції особливого призначення, та Наказу №1360/с від 09 лютого 2024 року Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють в частині призначення з 09 лютого 2024 старшого сержанта ОСОБА_1 на посаду поліцейського взводу №3 роти №1 штурмового батальйону №3 полку управління поліції особливого призначення №3 Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють.
Підставою для переміщення позивача по службі слугували наступні документи: лист Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 09.02.2024 року № 932-2024 та доповідна записка УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області від 09.02.2024 року № 20/617.
У матеріалах справи міститься копія листа Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 09.02.2024 року № 932-2024, який адресовано ГУ НП в Дніпропетровській області, у якому висловлено прохання розглянути питання щодо переведення для подальшого проходження служби поліцейських ГУ НП в Дніпропетровській області.
У матеріалах справи міститься також доповідна записка УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області від 09.02.2024 року № 20/617, в якій вказано про доцільність переведення поліцейських до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють».
Таким чином, суду під час розгляду справи необхідно перевірити правомірність переведення позивача на інше місце служби без згоди позивача.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
У розумінні частини першої статті 2 Закону України від 23.12.1993 №3781-XII «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», Національна поліція є правоохоронним органом.
Згідно з частиною першою статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. (частина перша статті 17 Закону №580-VIII).
В силу положень частини десятої статті 62 Закону №580-VIII, яка визначає гарантії професійної діяльності поліцейського, поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу, та може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.
За приписами частини першої статті 65 Закону №580-VIII, переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади:
для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби;
за ініціативою поліцейського;
у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації;
у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби);
за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії;
з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації;
у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський:
у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії;
через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей;
за ініціативою поліцейського;
як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.23. Частиною другою статті 65 Закону №580-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було обумовлено, що посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.
Згідно з вимогами ч.2 ст. 65 Закону №580-VIII, посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
За правилами частин сьомої-дев`ятої статті 65 Закону №580-VIII, переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників. Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади. Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Як встановлено судом, підставою для переміщення позивача по службі слугували наступні документи: лист Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 09.02.2024 року № 932-2024 та доповідна записка УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області від 09.02.2024 року № 20/617.
Судом під час судового розгляду встановлено, що спеціальне звання поліції, яке має позивач, сержант поліції, за результатами переведення не зазнало змін, що підтверджується копією наказу від 09.02.2024 року № 136 о/с Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», тобто позивач у Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» обіймає рівнозначну посаду у розумінні ч.2 ст. 65 Закону №580-VIII.
Що стосується згоди поліцейського на переміщення на рівнозначну посаду, то серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме, переміщення за ініціативою поліцейського.
Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (частина друга статті 68 Закону №580-VIII).
В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
При цьому пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Слід зазначити, що у підпункті «б» пункту 42 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.
У вказаному пункті Положення йдеться також про те, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.
Крім того, за змістом підпункту «ж» пункту 40 Положення, при призначенні на посади рядового і начальницького складу враховується, зокрема те, що переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії.
Отже, спеціальне законодавство, не вимагає згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
Відповідно до статті 60 Закону №580-VIII, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Водночас частиною першою статті 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Так, відсутність у Законі №580-VIII та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.
При цьому, внесені до Закону №580-VIII зміни згідно із Законом від 15.03.2022 №2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», який набрав чинності з 01 травня 2022 року, підтверджують сформульовані вище висновки.
Так, відповідно до частини другої статті 65 Закону №580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX) посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
За приписами абзацу другого частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX) поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Крім того, Законом від 15.03.2022 №2123-IX частину першу статті 60 Закону №580-VIII викладено в новій редакції, згідно з якою відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці, зокрема, постановах Верховного Суду, на які посилається позивач у позовній заяві у даній справі.
Таким чином, оскільки після 01 травня 2022 року законодавчо врегульовані спірні питання щодо переміщення поліцейських по службі, то відсутні обґрунтовані підстави й доцільність відступати від висновку щодо застосування відповідних норм Закону №580-VIII у попередній редакції, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, та формулювати інший висновок щодо застосування цих норм, які після вказаної дати не підлягатимуть застосуванню в судовій практиці до правовідносин, аналогічних тим, які виникли в цій справі.
Аналогічну за своїм змістом позицію займає Верховний Суд у постанові від 25.05.2023 року у справі № 620/3663/19.
Вимоги Закону №580-VIII не визначають обов`язку відповідача під час видання наказу на переведення враховувати інші обставини ніж передбачені даним законом.
За вказаних обставин, суд вважає оскаржувані накази відповідачів правомірними, відтак, підстави для їх скасування відсутні.
Всі інші заявлені позовні вимоги є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Нормами статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відповідача-2: Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник