Справа № 520/13596/23
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 травня 2024 року справа №520/13596/23 Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненаданні кваліфікованої медичної допомоги військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити ОСОБА_1 на стаціонарне лікування до Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології» (вулиця Академіка Павлова, 46, місто Харків, 61068, ).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження служби стан здоров`я позивача суттєво погіршився та наразі унеможливлює виконання ним обов`язків військової служби. Позивач неодноразово отримував відмову відповідача у наданні медичної допомоги навіть попри підтверджену спеціалістами потребу в його амбулаторному лікуванні. Позивач обстежений лікарем-психіатром, який рекомендував стаціонарне лікування у зв`язку з наявністю у нього посттравматичного стресового розладу. У подальшому позивач звернувся до відповідача про надання йому медичної допомоги та направлення на лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини. Проте відповідач необґрунтовано відмовив. Представник позивача стверджує, що надання медичної допомоги військовослужбовцю є обов`язком військової частини, у якій військовослужбовець проходить службу, а його стаціонарне лікування має відбуватися шляхом видачі медичним пунктом військової частини відповідного направлення на таке лікування.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи. Копія ухвали про відкриття провадження у даній справі отримана відповідачем, що підтверджується довідкою про отримання електронного листа.

Вказану ухвалу суду надіслано судом відповідачу з використанням системи ЄСІТС та доставлено в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Однак у встановлений судом строк відповідач відзиву не подав, про причини не подання відзиву суд не повідомив, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У період з 15.07.2023 по 06.08.2023, 12.10.2023 та з 15.11.2023 по 03.12.2023, з 01.01.2024 по 13.01.2024, 05.04.2024 по 06.04.2024 та з 08.04.2024 по 17.04.2024 суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Позивач з 11.08.2022 по теперішній час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 30.04.2023 №4/230 та військовим квитком серії НОМЕР_4 .

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3038 Державної установи «Інститут неврології психіатрії та наркології» позивач знаходився у відділенні клінічної, соціальної та дитячої психіатрії з 16.12.2022 по 17.02.2023. Діагноз: розлад адаптації, асоційований з бойовим стресом, у вигляді помірно вираженого тривожно-дисомнічного синдрому з виходом в астенію. Лікування: мезакар SR 400 мг, кветірон 50 мг, амітриптилін 25 мг, триптізон 25 мг перорально, в середньодобових терапевтичних дозах. Раціональна психотерапія.

У відповідності до довідки військово-лікарської комісії (Військова частина НОМЕР_5 ) від 16.02.2023 №298 16.02.2023 проведено медичний огляд позивача госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю Військової частини НОМЕР_5 . На підставі статті 17 г графи ІІ Розкладу хвороб потребує переведення для подальшого лікування (завершальної медичної реабілітації) у реабілітаційному центрі МВС України «Миргород» ( АДРЕСА_1 ) терміном на 15 календарних днів.

За таких обставин позивач звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 08.05.2023 про надання медичної допомоги та направлення на проходження реабілітації.

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №413 Медичного реабілітаційного центру «Миргород» позивач проходив реабілітацію з 19.02.2023 по 05.03.2023. Діагноз: розповсюджений остеохондроз хребта, деформуючий спондильоз, спондилоартроз, протрузії мхд С5-С6, L4-S1, помірний больовий, м`язово-тонічний синдром, прогредієнтно-рецидивуючий перебіг, стадія загострення, легке порушення функції хребта.

Позивач 10.05.2023 був скерований та оглянутий медичною службою Військової частини НОМЕР_1 у супроводі начальника медичної служби капітана медичної служби до психіатра Краматорської міської лікарні №2 солдат. Ознак отруєння або стану нервової системи, які потребують обстеження, лікування або реабілітації не виявлено. Отримана рекомендація: направити на ВЛК.

У відповідності до довідки військово-лікарської комісії (Військова частина НОМЕР_6 ) від 20.05.2023 №990/2 проведено медичний огляд ОСОБА_1 . На підставі статті б графи ІІ Розкладу хвороб обмежено придатний до військової служби. Непридатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Після проходження позивачем військово-лікарської комісії позивача повернуто до виконання службових обов`язків на посаді радіотелефоніста відділення зв`язку Військової частини НОМЕР_1 та включено до списків посиленої психологічної уваги.

Стверджуючи про протиправну бездіяльність відповідача з приводу ненаправлення позивача на стаціонарне лікування до Державної установи «інститут неврології, психіатрії та наркології», позивач звернувся з цією позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Дисциплінарний Статут Збройних сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі по тексту - Дисциплінарний Статут ЗСУ) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини першої статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини шостої статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі по тексту - Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Приписами пункту 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Відповідно до статті 233 Статуту збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

Згідно статті 234 Статуту збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом: проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту; систематичного загартовування і фізичного розвитку; виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально-профілактичних заходів.

Статтею 246 Статуту визначено, що основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

Відповідно до статті 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора) (ст. 260 Статуту).

Як свідчать матеріали справи, датою проходження позивачем ВЛК є 20.05.2023. Відповідно, суд доходить висновку, що позивач, отримавши висновок ВЛК від 20.05.2023 про обмежену придатність його до військової служби, не згоден з бездіяльністю свого командування, яка полягає у ненаправленнї його на ВЛК, з огляду на те, що у нього є сумніви про його придатність до військової служби. Тобто, позивач фактично не погоджується із висновком ВЛК.

Відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі по тексту - Положення №402) військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Главою 20 Положення №402 визначено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту, зокрема: придатний до військової служби.

Суд акцентує увагу, що предметом спору у даній справі є бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні кваліфікованої медичної допомоги позивачу.

Водночас, суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач вказує на погіршення його здоров`я, проте, у разі погіршення стану здоров`я ВЛК повинна була направити позивача на лікування чи вказати про наявність підстав для відпустки за станом здоров`я. Жодних застережень у висновку ВЛК не вказано. Крім того, відсутня інформація про звернення позивача за отриманням невідкладної медичної допомоги.

Відтак, у ході проходження медичного огляду лікарями-спеціаліста не зазначалось потреби у направленні військовослужбовця на стаціонарне лікування. За рішенням ВЛК військовослужбовець був повернений до підрозділу.

Враховуючи викладене, а також той факт, що суд у жодному випадку не може вирішувати питання, які можуть виникнути в майбутньому (як то погіршення стану здоров`я), та зважаючи, що позивач проходив огляд ВЛК саме у день складення рапорту, відсутні підстави вважати протиправною спірну бездіяльність.

Крім того, слід звернути увагу, що у разі незгоди позивача із висновком ВЛК про обмежену придатність його до військової служби, він наділений правом оскарження саме відповідного висновку ВЛК до вищестоящої ЦВЛК.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню та те, що позивач звільненій від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 09.05.2024.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА