Справа № 260/1245/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 травня 2024 року м. Ужгород№ 260/1245/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №03 від 27.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-з/2020; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи: з 28.07.1988 р. по 31.12.1999 р. до пільгового стажу роботи за списком №2, згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з набуттям права на пенсію вона звернулася до органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою та підтверджуючими документами, однак за результатами розгляду такої у призначенні пенсії було відмовлено з мотивів відсутності необхідного пільгового стажу та не досягненням пенсійного віку, а саме 55 років. При цьому до такого стажу протиправно не було зараховано окремі періоди роботи на ПРАТ «ММК імені Ілліча». Вказане рішення органу Пенсійного фонду вважає протиправним, оскільки рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційними положення ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині можливості призначення пенсії на пільгових умовах жінкам після досягнення 55-річного віку. Окрім того, спеціальний страховий стаж позивача підтверджується уточнюючими довідками підприємства, витягами з наказів про затвердження результатів атестації робочих місць та відповідними записами трудової книжки. Усі документи оформлені належним чином, містять підписи відповідних посадових осіб та скріплені печаткою дирекції підприємства.

29 березня 2024 року відповідач 1 подав відзив №0700-0902-8/20660 від 27.03.2024, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності заявлених позовних вимог. Так, зазначив, що за результатами опрацювання поданої позивачем заяви та підтверджуючих документів було встановлено відсутність права позивача на призначення пенсії за недосягненням необхідного пенсійного віку 55 років, передбаченого пп. 2 п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає недоречним посилання позивача на норми ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки такі не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки позивач на момент набрання чинності таких змін не досягла 50-річного віку. Окрім того, відповідач зауважує, що подані позивачем довідки про підтвердження наявного трудового стажу підписані неуповноваженою особою.

01 квітня 2024 року представник позивача подала через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача 1 не погоджується. Вважає, що в частині визначення пенсійного віку слід застосувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а. Стосовно підпису поданих довідок неуповноваженою особою зазначає про відсутність законодавчої вимоги подання довіреності на право підпису довідок. Більше того, орган Пенсійного фонду України вправі самостійно перевірити наявність в посадової особи відповідних повноважень.

01 квітня 2024 року відповідач 2 подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просить відмовити. Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки оскаржене рішення приймалося Головним управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Вік заявниці при зверненні за призначенням пенсії становив 53 роки, що є меншим за мінімально необхідний пенсійний вік, встановлений нормами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Окрім того, до пільгового страхового стажу не було зараховано окремі періоди роботи в ПРАТ «ММК ім. Ілліча», оскільки до поданих документів не було долучено довіреність на право підпису в.о. директора з персоналу та соціальним питанням.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 19 лютого 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Подана ОСОБА_1 заява про призначення пенсії була скерована відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області).

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області №03 від 27.02.2024 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та зверненням за призначенням пенсії до досягнення пенсійного віку 55 років. Так, відповідно до рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області пільговий страховий стаж ОСОБА_1 становить 9 років 4 місяці 25 днів. При цьому до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з довідками №№506, 507, 508, 509 від 18.04.2023, виданими ПРАТ «ММК ім. Ілліча» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, оскільки відсутня довіреність на право підпису в.о. директора з персоналу та соціальним питанням.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, з метою захисту права на пенсійне забезпечення позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).

Нормами Закону №1058 передбачена можливість отримання пенсії за віком на пільгових умовах для окремих категорій працівників.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон №1058 розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст. 12 Закону №1788 право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону №1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

- жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону №1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч. 2 ст. 14, п.п. «б» «г» ст. 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.

Згідно з п. 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають ст. 13, ч. 2 ст. 14, п.п. «б» «г» ст. 54 Закону №1788 в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788 з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058 з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд вважає, що вони суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону №1058.

Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20.

Це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права:

а) позивач особа, яка: звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»; на момент звернення досягла: чоловіки 55 років, жінки 50 років; набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії після досягнення 50 років за умови наявності в неї стажу роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на пільгових роботах.

При цьому суд відхиляє посилання відповідачів на п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058, відповідно до якого положення Закону №1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Суд вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону №1788 всі інші положення, чого зроблено не було.

Що стосується правомірності рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області в частині не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно з довідками №№506, 507, 508, 509 від 18.04.2023, виданими ПРАТ «ММК ім. Ілліча», суд зазначає наступне.

Статтею 24 Закону №1058 визначені періоди, з яких складається страховий стаж. Так, ч. 1 ст. 24 цього законодавчого акту встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане узгоджується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок №637).

П. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (що була чинна на момент видачі трудової книжки НОМЕР_1 ).

Судом встановлено, що при зверненні до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 подала, серед іншого трудову книжку серії НОМЕР_1 , в такій наявні відомості про роботу в Приватному акціонерному товаристві «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК ім. Ілліча») (з урахуванням перейменування підприємства), в тому числі за період з 28 липня 1988 року по 31 грудня 1999 року.

Окрім того, на підтвердження страхового стажу за вказаний період та пільгового характеру роботи ОСОБА_1 подала до органу Пенсійного фонду України також архівні довідки №№506, 507, 508, 509 від 18.04.2023, видані ПРАТ «ММК ім. Ілліча», про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та витяги з наказів №137 від 10.05.1994, №127 від 07.05.1999, №192 від 30.06.2000, №98 від 07.05.2009 про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці на комбінаті. Вказані відомості підтверджують роботу ОСОБА_1 , в тому числі за період з 28 липня 1988 року по 31 грудня 1999 року, на посадах, передбачених Списком №2.

Свою відмову зарахувати такий період роботи до пільгового страхового стажу позивача ГУ ПФУ в Закарпатській області аргументує виключно тим, що вказані документи підписані в.о. директора з персоналу та соціальним питанням товариства за відсутності довіреності на право підпису.

Проте суд вважає зазначені мотиви відповідача 1 протиправними, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії. Окрім того, нормами чинного законодавства не передбачений обов`язок особи, що звернулася за призначенням пенсії, подавати довіреність на право посадової особи підписувати документи від імені підприємства.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 30 вересня 2021 року №300/860/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Жодних доказів на спростування факту роботи ОСОБА_1 у спірний період на посадах, що передбачають пільгове пенсійне забезпечення, відповідачі до суду, всупереч своїм процесуальним обов`язкам, не пред`явили.

В свою чергу за результатами розгляду даної справи суд дійшов висновку, що з наданих ОСОБА_1 при зверненні до органу Пенсійного фонду України документів можна було достеменно встановити факт та період роботи позивача на посадах, що передбачають пільгове пенсійне забезпечення, а тому відмова відповідача 1 у зарахуванні спірного періоду до пільгового страхового стажу є протиправною.

У зв`язку з чим суд вважає оскаржене рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області №03 від 27.02.2024 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а спірні періоди роботи такими, що підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 для встановлення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд також не бере до уваги твердження відповідача 2 про необхідність заміни неналежного відповідача з огляду на те, що згідно із законодавчими нормами пенсія виплачується за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера, яке в даному випадку зареєстроване на території Донецької області. Тому, на думку суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повинно бути залучене до участі у справі в якості співвідповідача.

Таким чином, дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов необхідно задовольнити повністю.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №03 від 27.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з врахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 28.07.1988 р. по 31.12.1999 р. до пільгового стажу роботи за списком №2 згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

5. Стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань 968,96 грн. (Дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін