Справа № 420/33719/23
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/33719/23

Головуючий в І інстанції: Самойлюк Г.П.

Дата і місце ухвалення 07.02.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 83 від 29 червня 2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати при призначенні ОСОБА_1 пенсії прийнятий колгоспом ім. Кірова Болградського району Одеської області річний мінімум вихододнів, який вказаний в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , а саме: з 1985 року по 1998 рік включно - 180 людино-днів; з 1999 року по 2000 рік включно - 220 людино-днів;

- зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 : всі періоди роботи відповідно записам в трудовій книжці на ім`я ОСОБА_1 та відповідно архівним довідкам: №№ 769/03-21, 770/03-21,77103-21 від 05 червня 2023 року та № 1624/03-21 від 23 листопада 2023 року, виданих відділом Трудовий архів Болградської міської ради, а саме: колгоспі ім.Кірова Болградського району Одеської області та проробив у: -1975 році - 19 днів; -1976 році - 2 дні; -1977 році - 8 днів; -1979 році - 5 днів; -1980 році - 22 дні;-1981 році - 127 людино-днів (5 місяців) при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 180-у 1982 році 45 людино-днів (1 міс. 24 дні) при встановленому мінімуму трудоднів за рік 180, -у 1984 році 103 людино-днів (4 міс. 2 дні) при встановленому мінімуму трудоднів за рік 180, -у 1985 році 184 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180, -у 1986 році 189 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1987 році 199 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1988 році 224 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1989 році 159 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 180 (відповідно протоколу правління колгоспу ім. Кірова № 7 від 04.04.1990 року причина невиконання встановленого мінімуму трудоднів визнана поважною) -у 1990 році 227 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1991 році 205 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1992 році 221 людино-день (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180, -у 1993 році 226 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1994 році 225 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1995 році 193 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1996 році 160 людино-днів (6 міс 8 днів) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1997 році 171 людино-день (6 міс. 23 дні) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1998 році 141 людино-день при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1999 році 121 людино-день при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 220; -у 2000 році 11 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік 220;

- зарахувати період роботи в КСП/СВК «Оріхівка» з березня 2000 року по 27 серпня 2005 року - 05 років 05 міс. 21 день;

- зарахувати період роботи в ЧП «Пандаклія»: -з 31 серпня 2005 року по 02 грудня 2006 року - 1 рік 3 місяці 2 дні; -з 18 червня 2007 року по 04 січня 2008 року - 6 місяців 16 днів; -з 27 березня 2009 року по 03 листопада 2010 року - 1 рік 7 місяців 6 днів; -з 12 серпня 2011 року по 14 лютого 2012 року - 6 місяців 2 дні, а всього 3 роки 10 місяців 26 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 03 червня 2023 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 83 від 29.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.06.2023 року про призначення пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу роботи період роботи з 1975-2005 роки по трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.07.1981 року та архівним довідкам: №№ 769/03-21, 770/03-21 від 05 червня 2023 року та № 1624/03-21 від 23 листопада 2023 року, виданим відділом Трудовий архів Болградської міської ради та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 23 червня 2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що під час роботи в колгоспі після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховують час роботи за фактичною тривалістю.

Апелянт вказує, що позивачем не надано доказів, які підтверджують його безпосередню зайнятість протягом повного польового періоду у виробництві сільськогосподарської продукції на посаді тракториста-машиніста у спірному періоді.

Апелянт звертає увагу, що для підтвердження стажу роботу на посаді тракториста-машиніста необхідно подати трудову книжку із оформленням належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, необхідно надати уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.06.2023 року звернувся до Головного управління в Одеській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке уповноважене розглянути подану позивачем заяву.

29.06.2023 року ГУ ПФУ в Житомирській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Згідно з оскаржуваним рішенням страховий стаж особи становить 23 роки 2 місяці 12 днів, за доданими документами до страхового стажу враховано всі періоди трудової діяльності. Згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності. Рішенням встановлено, що особа матиме право на пенсійну виплату з 03.06.2026 року або при набутті необхідного страхового стажу.

Позивач, вважаючи рішення № 83 від 29.06.2023 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та вирішуючи спір, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Суд встановив, що ГУ ПФУ в Житомирській області зараховані періоди роботи позивача за 1977 рік, за 1981 рік, за 1982 рік, за 1984 рік, за 1996 рік, за 1997 рік, проте, інші періоди роботи позивача не зараховані до трудового стажу, однак підтверджені трудовою книжкою, серії НОМЕР_1 від 05.07.1981 року та архівними довідками: №№ 769/03-21, 770/03-21 від 05 червня 2023 року та № 1624/03-21 від 23 листопада 2023 року, виданими відділом Трудовий архів Болградської міської ради.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, вважає їх правильними та такими, що відповідають вимогам норм процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11. 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України №1058-IV.

Частиною 3 ст. 4 Закону України №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

На підставі п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктами «в» та «д» частини третьої вказаної статті передбачено, що до стажу роботи зараховується також: в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пунктах 3, 6 та 8 Порядку № 637.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також - Порядок № 22-1) встановлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у разі якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково.

Також відповідач має право у разі наявності в нього сумнівів в достовірності чи повноті записів в трудовій книжці позивача звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, умов атестації робочого місця, провести відповідні зустрічні звірки тощо.

Як вбачається з матеріалів справи пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій, а тому рішення суду першої інстанції про необхідність повторного розгляду заяви позивача є законним та обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції згідно архівних довідок №№ 769/03-21 та 770/03-21 від 05 червня 2023 року; № № 1624/03-21; 1624/03-21 від 23 листопада 2023 року та записам в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05 липня 1981 року підтверджується трудовий стаж позивача.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведених норм вбачається, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у відповідному Списку, що підтверджується записами в трудовій книжці, а в разі відсутності в трудовій книжці відповідних відомостей, подається уточнююча довідка.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідачем, відповідно змісту оскаржуваного рішення, під час обчислення пенсії до пільгового стажу зазначено, що останнім зараховані всі періоди трудової діяльності позивача.

В свою чергу, згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.07.1981 року позивач працював в колгоспі ім. Кірова (КСП/СПК «Ореховка» в період з 1981 року по 2005 роки.

Відповідно за 1981 рік пророблено 127 людино-днів, при встановленому мінімуму трудоднів за рік 180, за 1985 рік пророблено 184 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180, за 1986 рік пророблено 189 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180, за 1987 рік пророблено 199 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1988 рік пророблено 224 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1989 рік пророблено 159 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік 180; за 1990 рік пророблено 237 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1991 рік пророблено 205 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1992 рік пророблено 221 людино-день при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180, за 1993 рік пророблено 226 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1994 рік пророблено 225 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1995 рік пророблено 193 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1996 рік пророблено 160 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1997 рік пророблено 171 людино-день при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1998 рік пророблено 141 людино-день при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1999 рік пророблено 121 людино-день при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 220; за 2000 рік пророблено 154 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік 220.

Вказані періоди роботи підтверджуються також архівною довідкою відділу трудового архіву Болградської міської ради Одеської області №769/03-21 від 05.06.2023 року, відповідно до якої підтверджено трудовий стаж ОСОБА_1 в колгоспі ім. Кірова (КСП/СПК «Ореховка») в період з 1981 року по 2005 роки.

Відповідно до вказаної довідки за 1982 рік пророблено 45 людино-днів, за 1984 рік пророблено 103 людино-днів.

Архівною довідкою відділу трудового архіву Болградської міської ради Одеської області №1624/03-21 підтверджується трудовий стаж ОСОБА_1 в колгоспі ім. Кірова (КСП/СПК «Ореховка») за 1975 рік.

Відповідно до вказаної довідки за 1975 рік пророблено 19 людино-днів.

Архівною довідкою відділу трудового архіву Болградської міської ради Одеської області №770/03-21 від 05.06.2023 року підтверджується трудовий стаж ОСОБА_1 в колгоспі ім. Кірова (КСП/СПК «Ореховка») в період з 1976 року по 1980 роки.

Відповідно до вказаної довідки за 1976 рік пророблено 2 людино-дні, за 1977 рік пророблено 8 людино-днів, за 1979 рік пророблено 5 людино-днів, за 1980 рік пророблено 22 людино-дні.

Архівною довідкою відділу трудового архіву Болградської міської ради Одеської області №1625/03-21 від 23.11.2023 року підтверджується трудовий стаж ОСОБА_1 в колгоспі ім. Кірова (КСП/СПК «Ореховка») за 2000 рік.

Відповідно до вказаної довідки за 2000 рік пророблено 154 людино-днів.

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.07.1981 року позивача 06.03.2000 року звільнено з колгоспу ім. Кірова та прийнято до членів СПК «Ореховка».

27.08.2005 року позивача звільнено з СПК «Ореховка».

Таким чином, стаж роботи ОСОБА_1 в КСП/СПК «Ореховка» за період з 06.03.2000 року по 27.08.2005 року складає 5 років 2 місяці 21 день.

Трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.07.1981 року також підтверджується трудовий стаж у періоди з 31.08.2005 року по 02.12.2006 року, з 18.06.2007 року по 04.01.2008 року, з 27.03.2009 року по 03.11.2010 року, з 12.08.2011 року по 14.02.2012 року у ЧП «Пандаклія».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо не зарахування вказаних періодів роботи позивача до стажу роботи, оскільки відповідні записи містяться у трудовій книжці та підтверджені довідками, а правові підстави для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи до пільгового стажу відсутні.

При цьому, колегією суддів з оскаржуваного рішення пенсійного фонду встановлено, що відповідачем до страхового стажу враховано всі періоди трудової діяльності позивача та згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності.

З приводу цього колегія суддів зазначає наступне.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст.11 Закону України №1058, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Така редакція існує після визнання неконституційними змін, внесених пунктом «б» підпункту 10 пункту 35 Розділу 2 Закону України від 28 грудня 2007 року №107-6 визнаних такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Статтею 113 Закону України №1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно ч.1 ст.16 Закону України №1058 застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п.6 ч.2 ст.17 Закону) незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.20 Закону).

Колегія суддів наголошує, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, зокрема, щодо несплати страхових внесків підприємством.

Статтею 106 Закону України №1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно із частинами 11 та 12 ст.9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

З огляду на положення частин 1 та 2 ст.24 Закону №1058-IV, законодавцем визначено дві обов`язкові умови для включення стажу роботи особи до страхового стажу, а саме:

1) особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню;

2) сплата страхових внесків у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як вказано у ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, даними, за якими територіальними органами Пенсійного фонду України обчислюється страховий внесок, зокрема й щодо сплати страхових внесків, є дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від його фінансового стану.

За загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, а також не внесення відомостей по спеціальному стажу не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а та від 20.03.2019 року у справі №688/947/17.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а тому не зарахування вказаних періодів роботи позивача до стажу роботи є протиправним , оскільки відповідні записи містяться у трудовій книжці та підтверджені довідками.

Згідно з п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що достатнім та ефективним способом судового захисту прав позивача буде зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 22.06.2023 року про призначення пенсії, з урахуванням позиції суду, викладеної у рішенні, оскільки зобов`язання призначити пенсію за віком з включенням спірного стажу з огляду на неналежне виконання пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що призвело до порушення його прав, буде втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу.

Колегія суддів зазначає, що доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 09.05.2024 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька