Справа № 295/2515/24
Суддя: Чішман Л. М.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/2515/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючого судді Чішман Л.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, третя особа Житомирський РУП ГУНП в Житомирській області, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху серії БАД №958524 від 08.02.2024 року незаконною та скасувати її, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, стягнути з відповідача на свою користь судовий збір.

У позові вказано, що 08.02.2024 ДОП Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області Осірним О.А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №958524, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400, 00 грн.

Спірну постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що не керував 08.02.2024 року транспортними засобами, у зазначений в постанові день та час, висновок поліцейського про керування позивачем транспортним засобом як особою, що не має права керування є передчасним, прийнятий на підставі невірно встановлених обставин справи.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 19).

26.03.2024 від представника відповідача ГУНП в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача вказав, що доводи адміністративного позову є необґрунтованими, вимоги позову є безпідставними та до задоволення не підлягають. Так, 08.02.2024 о 17:30 год в м. Житомирі, вул. Князів Острозьких, 104 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керувати даним видом транспорту (не отримував посвідчення водія), чим порушив п.п. 2.1. А ПДР України.

Встановивши факт вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення, поліцейським було прийнято рішення про складення постанови про вчинення адміністративного правопорушення. При винесенні спірної постанови та розгляді справи відповідачем було дотримано всіх вимог закону, позивач, звернувшись до суду з даним адміністративним позовом, намагається уникнути адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

До відзиву на позовну заяву долучено два диски з відеодоказами факту вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення.

Відповіді на відзив позивачем не подано.

Натомість, отримавши відзив з долученими до нього додатками, позивач подав до суду клопотання, в якому просив зобов`язати ГУНП в Житомирській області надати належним чином записані відеозаписи (докази).

У задоволенні такого клопотання ухвалою від 09.05.2024 відмовлено.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані сторонами докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 08.02.2024 року ДОП Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Осірним О.А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №958524, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400, 00 грн.

Зі змісту постанови слідує, що 08.02.2024 о 17:30 год в м. Житомирі, вул. Князів Острозьких, 104 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керувати даним видом транспорту (не отримував посвідчення водія), чим порушив п.п. 2.1. А ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 13).

Частина друга ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлений Правилами дорожнього руху.

Згідно ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, серед іншого, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. а п. 2.1 Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Приписами пункту 2.4 Правил дорожнього руху України визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Позивач стверджує у позовній заяві, що день та час, що вказані у оскаржуваній постанові, не керував транспортними засобами.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 25.06.2020 року по справі № 520/2261/19, визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Позивачем не спростовано доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, не надано відповіді на відзив та не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що спростували б обставини та докази, якими обґрунтовано відзив на позовну заяву.

Як зазначалося вище, представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено два диски з відеозаписами в якості доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, дослідивши які встановлено наступне.

У вказані день, час та місці службовий автомобіль поліцейських, серед яких був капітан поліції ОСОБА_2 , рухався за автомобілем марки «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 на короткій дистанції.

В останній момент перед зупинкою, водій автомобіля марки «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 прискорився, заїхав у поворот та різко зупинився (у місці, забороненому для зупинки, оскільки перекрив проїзд з прилеглої території, про що поліцейський наголошував позивачу).

В цей час та місці з водійського місця автомобіля марки «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 вийшов позивач.

Враховуючи здійснений в останній момент перед зупинкою різкий маневр повороту ліворуч, момент виходу позивача з-за керма керованого ним автомобіля марки «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 не потрапив на камеру відеореєстратора автомобіля поліцейських.

Однак, враховуючи те, що дистанція між керованим позивачем автомобілем та автомобілем поліцейських була малою, капітан поліції ОСОБА_2 бачив момент зупинки керованого позивачем автомобіля та той факт, що одразу після зупинки позивач вискочив з-за керма такого автомобіля, оскільки в цей момент поліцейський вже вийшов з автомобіля і підходив до позивача, інших осіб в вказаному місці не було.

Попри те, що ОСОБА_1 неодноразово повідомляв поліцейським, що не керував транспортним засобом, останні, на його вимогу, повідомили, що є відповідний відеозапис, підтверджуючий такий факт.

В подальшому поліцейськими було пред`явлено позивачу таке відео, а також роз`яснено порядок та можливість отримання його копії.

В ході складення оскаржуваної постанови було з`ясовано, що позивач є працівником поліції і на вимогу поліцейського пред`явити відповідне посвідчення, дістав його саме з автомобіля марки «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 .

Під час складання оскаржуваної постанови поліцейським неодноразово було повідомлено позивачу саме про факт зупинки, а позивачем не було спростовано такого факту.

Окремо, суд звертає увагу на тому, що крім ОСОБА_1 в автомобілі марки «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 08.02.2024 о 17:45 год інших людей не було.

Таким чином, факт не потрапляння на відеозапис з відеореєстратора моменту керування позивачем згадуваним автомобілем у вказаних у постанові день, час та місці з обставин, що не залежали від поліцейських, не є безумовною підставою для задоволення позову та скасування постанови, оскільки всі наявні в матеріалах справи докази свідчать про факт керування позивачем таким автомобілем.

Крім цього, з відеозаписів встановлено, що під час винесення оскаржуваної постанови поліцейським роз`яснено позивачу ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, що підтверджено самими позивачем, жодних прав останнього відповідачем не порушено, в тому числі на отримання правової допомоги, оскільки позивачу було надано таке право.

Більше того, до відзиву на позовну заяву долучено лист Управління превентивної діяльності ГУНП в Житомирській області, з якого встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав посвідчення водія категорії «В» 23.02.2024 з терміном дії до 23.02.2026 серії НОМЕР_2 .

Суд погоджується зі встановленим з відеозаписів посиланням працівника поліції на недостойну поведінку позивача, як поліцейського, оскільки однією з вимог до етичної поведінки поліцейського є вимога поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати.

Поведінка та дії ОСОБА_1 , як поліцейського, що стали предметом розгляду даної справи, суперечать вказаній вище вимозі до етичної поведінки поліцейського.

Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, доводи позивача, викладені ним в адміністративному позові, про те, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, суд розцінює як версію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, що спростовуються дослідженими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, а також відсутністю доказів зі сторони позивача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача є правомірними та свідчать про законність прийнятого ним рішення стосовно винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинене останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 9, 72, 76, 77, 90, 242-246 КАС України, ст.ст. 126, 268, 280 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУНП в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, третя особа Житомирський РУП ГУНП в Житомирській області відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, набирає законної сили з моменту проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 09 травня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3

Відповідач: ГУНП в Житомирській області, місцезнаходження: м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37, ;

Третя особа на стороні відповідача: Житомирський РУП ГУНП в Житомирській області, місцезнаходження: м. Житомир, вул. Лесі Українки, 17.

Суддя Л.М. Чішман