Справа № 260/6282/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/6282/23 пров. № А/857/23066/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року (суддя Микуляк П.П., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Ужгород, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №260/6282/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,

про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії та рішення відповідача щодо відмови позивачу у наданні пільг на житлово-комунальні послуги відповідно до п.7 ч.1 ст.16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІ (далі Закон №3551-ХІ); 2) зобов`язати відповідача надати позивачу з 25.01.2023 пільги на житлово-комунальні послуги відповідно до п.7 ч.1 ст.16 Закону №3551-ХІ.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в наданні пільг ОСОБА_1 на житлово-комунальні послуги відповідно до п.7 ч.1 ст.16 Закону №3551-ХІІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надати ОСОБА_1 з 25.01.2023 року пільги на житлово-комунальні послуги відповідно до п.7 ч.1 ст.16 Закону №3551-ХІІ.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважаючи таке ухваленим із порушенням норм матеріального і процесуального права та дискреційних повноважень Головного управління з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що згідно ч.2 ст.16 Закону №3551-XII установлено, що пільги, передбачені, зокрема п.7 зазначеної статті надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Оскільки середньомісячний дохід позивача перевищує податкову соціальну пільгу (3760 гривень у 2023 році), то позивач не може користуватися пільгами згідно із ст.16 Закону №3551-XII. Водночас, позивач, як особа з інвалідністю внаслідок війни, користується пільгами на житлово-комунальні послуги згідно ст.13 Закону №3551-XII, а саме: 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 100-процентра знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання. Тому відповідачем правомірно прийнято оспорюване рішення про відмову у призначенні пільг на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до п.7 ч.1 ст.16 Закону №3551-XII, а відтак заявлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 23.10.2023, ухвалити нове рішення, яким апеляційну скаргу задовольнити та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 є особою, яка має особливі заслуги перед Батьківщиною, Указами Президента України від 22 червня 2022 року №433/2022, від 11 квітня 2022 року №229/2022, від 23 серпня 2021 року №389/2021 нагороджений орденами "За мужність" трьох ступенів. Указом Президента України №329/2022 від 11 травня 2022 року позивача нагороджено медаллю Захиснику Вітчизни (а.с. 11-22).

Після звільнення з лав Збройних Сил України 25.01.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з заявою про внесення відомостей до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та заявою про надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг.

Листом №1282-1889/К-02/8-0700-23 від 13.03.2023 ГУ ПФУ в Закарпатській області повідомило, що станом на 13.03.2023 заяви ОСОБА_1 знаходяться на опрацюванні (а.с. 23).

20.06.2023 позивач звернувся з заявою до відповідача з проханням розглянути його звернення про надання пільг на оплату за житлово-комунальних послуг відповідно до приписів п.7 ч.1 ст.16 Закону №3551-XII як особі, яка має особливі заслуги перед Батьківщиною (а.с. 24).

Листом №5013-5325/К-02/8-0700/23 від 29.06.2023 відповідач повідомив, що звернення ОСОБА_1 від 20.06.2023 року (вх.№5325/К-0700-23) розглянуто спеціалістами ГУ ПФУ у Закарпатській області та повідомило, що ОСОБА_1 не може користуватися пільгами згідно із ст.16 Закону №3551-XII, оскільки середньомісячний дохід позивача перевищує податкову соціальну пільгу (3760 гривень у 2023 році) (а.с. 26).

У даному листі відповідач також звернув увагу, що позивач як особа з інвалідністю внаслідок війни, користуєтеся пільгами на житлово-комунальні послуги згідно із статтею 13 Закону №3551-XII (100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв.метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв.метра на сім`ю); 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання).

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно врахував, що Закон №3551-XII спрямований на захист ветеранів війни, шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я (стаття 1).

Відповідно до п.7 ч1 ст.16 Закону №3551-XII, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною надаються такі пільги: звільнення передбачених цією статтею осіб і членів їх сімей, які проживають разом з ними, від квартирної плати незалежно від форми власності житлового фонду, від оплати комунальних послуг (водопостачання, каналізація, газ, електроенергія, гаряче водопостачання, центральне опалення, а в будинках, що не мають центрального опалення, - надання палива, придбаного у межах норм, установлених для продажу населенню, та інші види комунальних послуг), від оплати скрапленого балонного газу для побутових потреб, від плати за користування домашнім телефоном і позавідомчою охоронною сигналізацією житла незалежно від виду житлового фонду. Зазначені пільги зберігаються за дружиною (чоловіком), батьками померлих осіб, нагороджених орденом Героїв Небесної Сотні, Героїв Радянського Союзу, повних кавалерів ордена Слави, осіб, нагороджених чотирма і більше медалями "За відвагу", а також Героїв Соціалістичної Праці незалежно від часу їх смерті, а також за дружиною (чоловіком), батьками померлих осіб, зазначених у ч.2 ст.11 цього Закону.

Законом України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" статтю 16 доповнено частиною другою такого змісту: "Установити, що пільги, передбачені пунктами 4, 5, 7 та 12 цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Постановою Кабінету Міністрів України №389 від 04.06.2015 у зв`язку з прийняттям Закону України від 28.12.2014 року №76-УІП "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" затверджений Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї (далі Порядок №389).

Згідно із п.1 Порядку №389, цей порядок визначає механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами, а також підтвердження права на інші види пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо) відповідно до законодавства.

Відповідно до п.3 Порядку №389, пільги, зазначені у п.1 цього Порядку, надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

З наведених правових норм видно, що єдиною підставою надання особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, пільг, передбачених п.7 ч.1 ст.16 Закону №3551-XII, є умова, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не повинен перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Згідно з підпунктом 169.4.1 п.169.4 ст.169 Податкового кодексу України, право на податкову соціальну пільгу мають особи, місячний дохід яких не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.

Таким чином, якщо середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, низка пільг учасникам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, не надається. Тобто наслідком запровадження умови для надання окремих пільг стало їх скасування для певного кола осіб.

Водночас, Конституційний Суд України у рішенні від 18.12.2018 у справі №1-6/2018(2791/15) про соціальний захист ветеранів війни та членів їхніх сімей дійшов висновку, що встановивши у п.7 ч.1 ст.16 Закону №3551-XII умову для отримання окремих пільг, держава переклала обов`язок щодо соціального захисту учасників війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, на членів їхніх сімей, що не відповідає суті конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб. Такий підхід нівелює позитивний обов`язок держави щодо соціального захисту вказаних осіб та членів їхніх сімей у розумінні ч.5 ст.17 Конституції України.

У цьому рішення Суд наголосив, що забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них ч.1 ст.65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з ч.5 ст.17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону №3551-XII, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави.

Вказаним рішенням Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):

- абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII;

- частину шосту статті 14, частину другу статті 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII зі змінами.

Абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII, частина шоста статті 14, частина друга статті 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У зв`язку з тим, що абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII, згідно з якими виключено окремі положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII зі змінами, втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, застосуванню підлягатимуть пункти 7, 16 частини першої статті 14, пункти 7, 18 частини першої статті 15, пункти 6, 15, 16 частини першої статті 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII.

Суд враховує, що статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, норма ч.2 ст.16 Закону №3551-XII щодо надання пільг за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, втратила свою чинність з підстав визнання її неконституційною і застосуванню не підлягає.

Правильно суд першої інстанції вказав, що відповідач при розгляді звернення позивача щодо надання йому права на отримання пільг на житлово-комунальні послуги не врахував вказане рішення Конституційного Суду України, що призвело до прийняття протиправного рішення про відмову в наданні позивачу пільг на житлово-комунальні послуги.

Отже, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, що не спростовано доводами апеляційної скарги відповідача, які зводяться до не погодження із ним та власного тлумачення правових норм, а відтак відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року в адміністративній справі №260/6282/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль