Справа № 120/2659/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 травня 2024 р. Справа № 120/2659/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005)

Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 №53 від 19.09.2023 року про відмову у призначенні позивачеві пенсії;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача 1 при розгляді заяви позивача від 14.11.2023 року;

- зобов?язання відповідача 1 зарахувати до загального трудового/страхового стажу позивача періоди роботи з 15.06.1993 року по 31.12.2000 року в Сапіжанській сільській раді Шаргородського району Вінницької області з врахуванням довідки №612 від 09.06.2023 року, ???з 01.01.2001 року по 31.01.2011 року (весь період у 10 років 1 місяць) в Сапіжанській сільській раді Шаргородського району Вінницької області, ??з 02.03.2011 року по 24.02.2012 року (11 місяців і 23 дні) перебування на обліку в Шаргородській районній філії центру зайнятості;

- зобов?язання відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача від 24.07.2023 року про призначення пенсії за віком з 24.08.2023 року з врахуванням довідки від 09.06.2023 року №612 та обґрунтувань в заяві від 14.11.2023 року та даного позову.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 24.07.2023 року звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви здійснював відповідач 2 Так, за результатами розгляду заяви позивача, відповідачем 2 19.09.2023 року прийнято рішення №53 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу. В подальшому, 14.11.2023 року позивач звернулась до відповідачів із заявою про перегляд рішення від 19.09.2023 року та призначення їй пенсії відповідно до поданої 24.07.2023 року заяви та документів. У відповідь на звернення позивача відповідач 1 повідомив про порядок оскарження прийнятого рішення про відмову в призначенні пенсії. Вважаючи таке рішення відповідача 2 від 19.09.2023 року, а також бездіяльність відповідача 1 при розгляді заяви від 14.11.2023 року протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

25.03.2024 року за вх.№ 17568/23 та 27.03.2024 року за вх.№18166/24 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовні заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію, відповідач 1 зазначає, що 24.07.2023 року позивача подала заяву про призначення пенсії до Головного управління ПФУ у Вінницькій області. Розгляд вказаної заяви та доданих до неї документів здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в м Києві за принципом екстериторіальності. Так, відповідачем 2 прийнято рішення №53 19.09.2023року, яким позивачеві відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю стажу. Страховий стаж позивача згідно з трудовою книжкою та індивідуальних відомостей про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку складає 29 років 02 місяців 27 дні (без урахування довідки про заробітну плату від 09.06.2023 №612, в якій зазначені виплати після звільнення, що недостатньо для призначення пенсії), в той час, коли ст. 26 Закону №1058 визначено, що страховий стаж для призначення пенсії має становити 30 років. У зв`язку з наведеним відповідачем 2 й прийнято оскаржуване рішення.

26.03.2024 року за вх.№17986/24 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 наголошує на відсутності у позивача необхідного страхового стажу та, відповідно, правомірності оскаржуваного рішення.

29.03.2024 року за вх.№18892/24 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, однак в силу положень ч. 3 ст. 263 КАС України у справах цієї категорії заявами по суті є позов та відзив. Відтак суд не приймає до розгляду та не бере до уваги під час ухвалення рішення по суті відповідь позивача на відзив.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

24.07.2023 року позивач (23.08.1963 року народження) звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення їй пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснював відповідач 2.

Так, за результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, відповідачем 2 19.09.2023 року прийнято рішення №53 про відмову в призначенні пенсії.

Підставою для відмови слугувала відсутність у позивача необхідного страхового стажу (30 років).

При розгляді документів позивача відповідачем 2 не враховано довідку про заробітну плату від 09.06.2023 №612, оскільки в ній зазначені виплати після звільнення.

Таким чином, відповідач 2 дійшов висновку, що страховий стаж позивача складає 29 років 02 місяці 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

01.11.2023 року позивач звернулась на Урядову «гарячу лінію» із заявою про перегляд рішення від 19.09.2023 року №53 та призначення їй пенсії відповідно до поданої 24.07.2023 року заяви та документів.

Листом від 10.11.2023 року відповідач 1 у відповідь на звернення позивача від 01.11.2023 року повідомив останній про відсутність в неї страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком. Крім того, відповідач 1 зазначив, що у разі непогодження з наведеним, позивач має правом звернутися до вищого органу в порядку підлеглості або ж безпосередньо до суду.

14.11.2023 року позивач повторно звернулась до відповідачів із заявами про перегляд рішення від 19.09.2023 року №53 та призначення їй пенсії відповідно до поданої 24.07.2023 року заяви та документів.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, відповідач 2 листом від 04.12.2023 року повідомив позивача про те, що, оскільки вона не перебуває в нього на обліку, її звернення буде направлено за належністю до відповідача 1.

Відповідач 1, в свою чергу, на заяву від 14.11.2023 року повторно повідомив про недостатність в позивача страхового стажу для призначення пенсії та роз`яснив порядок оскарження рішення від 19.09.2023 року.

Таким чином, вважаючи рішення відповідача 2 №53 від 19.09.2023 року, а також бездіяльність відповідача 1 при розгляді заяви від 14.11.2023 року протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Згідно положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено наступні види пенсійних виплат, що призначаються в солідарній системі:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, передумовою призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність двох складових: віку особи та відповідного страхового стажу.

Ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло до 01.01.2004 року, зокрема, у ст. 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Ч. 1, 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження стажу також регламентовано у ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 24.07.2023 року позивач (23.08.1963 року народження) звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення їй пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснював відповідач 2.

Так, за результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, відповідачем 2 19.09.2023 року прийнято рішення №53 про відмову в призначенні пенсії.

Підставою для відмови слугувала відсутність у позивача необхідного страхового стажу (30 років).

При розгляді документів позивача відповідачем 2 не враховано довідку про заробітну плату від 09.06.2023 №612, оскільки в ній зазначені виплати після звільнення.

Таким чином відповідач 2 дійшов висновку, що страховий стаж позивача складає 29 років 02 місяці 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Надаючи оцінку наведеним вище підставам прийняття відповідачем 1 оскаржуваного рішення, суд заважає на наступне.

Відповідно до розрахунку страхового стажу від 21.09.2023 року відповідачем 2 до такого стажу позивача зараховано наступні періоди: з 01.09.1980 року по 20.07.1981 року навчання у вищих/середн.Н3 10 місяців 20 днів; з 24.06.1982 року по 17.07.1984 року догляд за дитиною до 3 років 02 роки 24 дні; з 18.07.1984 року по 18.10.1984 року 03 місяці 01 день; з 19.10.1984 року по 19.12.1984 року догляд за дитиною до 3 років 02 місяці 01 день; з 20.12.1984 року по 26.08.1986 року - 01 рік 08 місяців 07 днів; з 27.08.1986 року по 27.10.1987 року догляд за дитиною до 3 року 01 рік 02 місяці 01 день; з 28.10.1987 року по 03.04.1990 року 02 роки 05 місяці 06 днів; з 04.04.1990 року по 14.06.1993 року 03 роки 02 місяці 11 днів; з 15.06.1993 року по 15.07.1996 року 03 роки 01 місяць 01 день; з 09.04.1997 року по 01.03.2000 року 02 роки 10 місяці 23 дні; з 02.03.2000 року по 01.05.2000 року 02 місяці; з 03.05.2000 по 28.02.2001 року 09 місяців 26 дні; з 01.03.2001 року по 31.12.2003 року 02 роки 10 днів; з 01.01.2004 року по 31.01.2011 року 06 років 07 місяців 16 днів; з 02.03.2011 року по 23.10.2011 року безробіття 07 місяці 23 днів; з 08.11.2011 року по 24.02.12 року безробіття 03 місяці 17 днів. Всього 29 років 02 місяці 27 днів.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 позивач в період з 14.06.1993 року по 15.07.1996 року працювала інженером-землевпорядником у Сапіжанській сільській раді на 0,5 ставки (записи №12 та №15).

Крім того, у записі №12 вказано про призначення позивача 14.06.1993 року й на посаду рахівника-касира на 0,5 ставки у Сапіжанську сільську раду.

Однак, відповідно до запису №13, запис про призначення позивача 14.06.1993 року на посаду рахівника-касира визнано недійсним. Водночас до матеріалів справи позивачем долучено трудову книжку б/н від 14.06.1993 року, в якій міститься лише один запис про прийняття її на посаду рахівника-касира на 0,5 ставки в Сапіжанську сільську раду з 14.06.1993 року.

Відтак, позивач одночасно працювала як на посаді інженера-землевпорядника, так і на посаді рахівника-касира у Сапіжанській сільській раді.

В подальшому, з 09.04.1997 року по 03.03.1998 року позивач працювала у Шаргородському відділі земельних ресурсів (записи №16 та №17); з 04.05.1998 по 01.03.2000 року спеціалістом ІІ категорії Сапіжанської сільської ради народних депутатів (запис №18 та №19); з 01.03.2000 року по 01.05.2000 року спеціалістом ІІ категорії у Сапіжанській сільській раді (запис №20 та №21); з 03.05.2000 року по 28.02.2001 року спеціалістом у Шаргородському районному відділі земельних ресурсів (запис №22 та №23); з 28.02.2001 року по 01.02.2011 року у Сапіжанській сільській раді (запис №24 та №27).

09.06.2023 року виконавчим комітетом Джуринської сільської ради (яка є правонаступником Сапіжанської сільської ради) на підставі особових рахунків за 1994-1999 року видано довідку №612, в якій відображено суми заробітної плати позивача за 1994-1999 роки.

Вказана довідка відповідає додатку 5 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", містить усі необхідні реквізити.

Тобто, виходячи з наведеного, трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 не містить записів про її трудову діяльність в проміжок з 16.07.1996 року по 08.04.1997 року, в той час як в довідці № 612 від 09.06.2023 року відображено відомості про нарахування позивачеві заробітної плати за вказаний період.

Суд зауважує, що у відповідності до приписів Порядку №637 у конкретно визначених випадках для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Позивачем для підтвердження наявного страхового стажу при зверненні із заявою про призначення пенсії було надано, крім іншого, архівні витяги з наказів про призначення/звільнення її з роботи, довідки про заробітну плату.

Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Однак, відповідач 2, маючи сумніви в достовірності даних, що зазначені в довідці про заробітну плату позивача від 09.06.2023 №612, не скористався наданими йому повноваженнями для підтвердження або ж спростування таких сумнівів.

Суд наголошує, що згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення відповідача 2 №53 від 19.09.2023 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, відповідно, є необґрунтованим та протиправним, отже позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов?язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 15.06.1993 року по 31.12.2000 року в Сапіжанській сільській раді Шаргородського району Вінницької області з врахуванням довідки №612 від 09.06.2023 року, ??з 01.01.2001 року по 31.01.2011 року (весь період у 10 років 1 місяць) в Сапіжанській сільській раді Шаргородського району Вінницької області, ??з 02.03.2011 року по 24.02.2012 року (11 місяців і 23 дні) перебування на обліку в Шаргородській районній філії центру зайнятості, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідачем 2 до страхового стажу позивача зараховано, з-поміж інших, періоди: з 15.06.1993 року по 15.07.1996; з 09.04.1997 року по 01.03.2000 року; з 02.03.2000 року по 01.05.2000 року; з 03.05.2000 по 28.02.2001 року; з 01.03.2001 року по 31.12.2003 року; з 01.01.2004 року по 31.01.2011 року; з 02.03.2011 року по 23.10.2011 року (отримання допомоги по безробіттю); з 08.11.2011 року по 24.02.12 року (отримання допомоги по безробіттю).

Суд вказує, що згідно приписів ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, враховуючи записи трудової книжки позивача та розрахунок страхового стажу від 21.09.2023 року, з проміжку з 15.06.1993 року по 31.01.2011 року не зарахованим є лише період трудової діяльності позивача з 16.07.1996 року по 08.04.1997 року.

В даному випадку стаж враховується в одинарному розмірі та повторне зарахування окремих періодів до страхового не є можливим.

Крім того, як вже зазначалось, 09.06.2023 року виконавчим комітетом Джуринської сільської ради видано довідку №612, в якій відображено суми заробітної плати позивача за 1994-1999 роки. Відомості вказані на підставі особових рахунків за 1994-1999 роки.

А згідно п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Отже, наявні підстави для зарахування періоду роботи позивача на підставі даних вказаної довідки.

Також суд враховує, що згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 №28-31 остання отримувала допомогу по безробіттю з 02.03.2011 року по 24.10.2011 року та з 08.11.2011 року по 24.02.2012 року, що підтверджується і відомостями з довідки форми ОК-5.

Таким чином, зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає лише період з 16.07.1996 року по 08.04.1997 року згідно довідки №612 від 09.06.2023 року.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача від 24.07.2023 року про призначення пенсії за віком, то відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішеня про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Щодо позовних вимог в частині оскарження бездіяльність відповідача 1 при розгляді заяви позивача від 14.11.2023 року, то суд зважає на таке.

Як встановлено в ході судового розгляду, 01.11.2023 року позивач звернулась на Урядову «гарячу лінію» із заявою про перегляд рішення від 19.09.2023 року №53 та призначення їй пенсії відповідно до поданої 24.07.2023 року заяви та документів.

Листом від 10.11.2023 року відповідач 1 у відповідь на звернення позивача від 01.11.2023 року повідомив останній про відсутність в неї страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком. Крім того, відповідач 1 зазначив, що у разі непогодження з наведеним, позивач має правом звернутися до вищого органу в порядку підлеглості або ж безпосередньо до суду.

14.11.2023 року позивач повторно звернулась до відповідачів із заявами про перегляд рішення від 19.09.2023 року №53 та призначення їй пенсії відповідно до поданої 24.07.2023 року заяви та документів.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, відповідач 2 листом від 04.12.2023 року повідомив позивача про те, що, оскільки вона не перебуває на в нього обліку, її звернення буде направлено за належністю до відповідача 1.

Відповідач 1, в свою чергу, на заяву від 14.11.2023 року, листом від 19.12.2023 року повторно повідомив недостатність в позивача страхового стажу для призначення пенсії та роз`яснив порядок оскарження рішення від 19.09.2023 року.

В контексті наведеного, суд вказує, що процедуру подання та розгляду скарг на рішення про призначення, перерахунок, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, виплаті пенсій, прийняті головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управліннями Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями, визначає Порядок розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 12.10.2007 №18-6 (далі Порядок №18-6).

Так, п. 2, 4 Порядку №18-6 передбачено, що у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, громадянин має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.

Скарга на рішення управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями подається відповідно до головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі регіональні органи Пенсійного фонду України), на рішення регіональних органів Пенсійного фонду України - до Пенсійного фонду України та супроводжується документами, що свідчать про прийняття неправильних рішень.

З аналізу наведених положень слідує, що скарга на рішення відповідача 2 від 19.09.2023 року №53 про відмову в призначенні пенсії мала б бути подана позивачем саме до Пенсійного фонду України.

Отже, відповідач 1 не наділений повноваженням щодо розгляду скарги позивача від 14.11.2023 року, про що власне позивача і повідомлено листом від 19.12.2023 року.

Таким чином, відповідачем 1 не допущено бездіяльності щодо розгляду заяви позивача від 14.11.2023 року, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп.

Оскільки судом часткового задоволено позовні вимоги (зокрема в частині оскарження рішення про відмову в призначенні пенсії та похідні), то суд вважає за необхідне стягнути саме з відповідача 2 на користь позивача судовий збір в сумі 1211 грн 40 коп, адже спірні правовідносини виникли у зв`язку із прийняттям ним оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити часткового.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 19.09.2023 року №53 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 16.07.1996 року по 08.04.1997 року згідно довідки №612 від 09.06.2023 року та повторно розглянути її заяву від 24.07.2023 року про призначення пенсії за віком.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09.05.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна