Справа № 420/3076/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3076/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Благоустрій Крюківщини Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Головного управління ДПС у Київській області, третя особа Обухівська районна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування вимоги,

встановив:

Позивачка звернулась з позовною заявою до Комунального підприємства Благоустрій Крюківщини, Головного управління ДПС у Київській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати запис від 20.04.2017, номер запису: 003627 про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- визнати неправомірними та скасувати вимоги ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки):

- від 06.02.2019 №Ф-7238-55 в сумі 2457,18 грн.;

- від 10.05.2019 №Ф-7238-55 в сумі 5211,36 грн.;

- від 08.08.2019 №Ф-7238-55 в сумі 7965,54 грн.;

- від 04.11.2019 №Ф-7238-55 в сумі 10719,72 грн.;

- від 06.02.2020 №Ф-7238-55 в сумі 13473,90 грн.;

- від 09.11.2020 №Ф-7238-55 в сумі 19769,20 грн.,

- від 08.09.2021 №Ф-7238-55 в сумі 23069,20 грн.,

- від 05.07.2023 №Ф-7238-55 в сумі 23069,20 грн.;

- зобов?язати Головне управління ДПС у Київській області привести у відповідність облік сплаченого єдиного внеску ОСОБА_1 та скасувати всі нарахування, які відбулись внаслідок винесення оскаржуваної вимоги та які були нараховані в автоматичному режимі;

- стягнути з Комунального підприємства Благоустрій Крюківщини та з Головного управління Державної податкової служби у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 10577,40 грн. (десять тисяч п??ятсот сімдесят сім грн. 40 коп.) з них витрати на правову допомогу - 8000 грн. (вісім тис.), судовий збір - 2422,40 грн. (дві тисячі двісті двадцять дві грн. 40 коп.), витрати на отримання витягу - 155 грн. (сто п`ятдесят п`ять грн.).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що ніколи не подавала заяву для реєстрації ФОП у державного реєстратора, ніколи не була у с. Біївці Богуславського району Київської області та не проживала там, завжди проживала у АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим звернулась із заявою до ВП №3 ОРЦП №1 ГУНП в Одеській області про вчинення злочину, на підставі якої порушено кримінальне провадження та розпочато розслідування за ч. 4 ст.358 КК України. В період з 01.09.2016 по 31.08.2020 перебувала у трудових відносинах з Національним університетом «Одеська юридична академія». В якості платника податків в Богуславській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (Богуславський район) на облік не ставала.

Позивачкою подана заява про поновлення строку звернення до суду з цим позовом. Вивчивши матеріали справи та подані докази, суд приходить до висновку, що строк звернення до суду позивачкою не є пропущеним, оскільки вона не отримувала оскаржуваних вимог про сплату боргу недоїмки так як вони направлялись за іншою адресою ніж вона проживає. Лише 19.04.2024 року позивачка отримала оскаржувані вимоги, що підтверджується листом ГУ ДПС у Київській області (а.с.37-38). Такі ж висновки суду і щодо інших вимог заявлених у цій справі, оскільки позивачка спростовує факт подання заяви для реєстрації ФОП, зазначає, що всі ці дії були вчинені поза її волею шляхом підробки документів про що вона повідомила у правоохоронні органи.

Таким чином, строк звернення до суду не є пропущеним, підстав для розгляду заяви та поновлення строку судом не встановлено.

Відповідач 1 по справі КП Благоустрій Крюківщини надало відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що реєстраційні дії було проведено відповідно до законодавства, яке діяло станом на 20.04.2017 року. Своє місце проживання/ місцезнаходження особа, яка має намір стати підприємцем, вказує у заяві про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем. Для державної реєстрації подається вже підписана заява. Документ за яким здійснюється ідентифікація особи державному реєстратору лише пред`являється, документ (копія документу) до матеріалів справи не приєднується. Отже, державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності здійснювалась відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», який визначає виключний перелік документів, які подаються для державної реєстрації фізичної особи підприємця. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 ГУ ДПС у Київській області відзив на позовну заяву не надало, але судом враховується їх позиція, що була викладена у відповіді на адвокатський запит, щодо вимог про нарахування боргу недоїмки по ЄСВ. (а.с. 37-38)

Третя особа Обухівська РДА пояснення по справі не надала.

Судом встановлені такі обставини по справі.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 20.04.2017 державним реєстратором Доманською Н.В. здійснено державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 , місце проживання: с. Біївці Богуславського району Київської області, основний вид діяльності - оптова торгівля відходами та брухтом.

20.04.2017 ФОП ОСОБА_1 взято на облік в якості платника податків в Богуславській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (Богуславський район).

Відповідно до даних інформаційної системи органу доходів і зборів у ФОП ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску за період 4 квартал 2018 року 4 квартал 2020 року які сформовані у податкових вимогах ГУ ДФС у Київській області:

- від 06.02.2019 №Ф-7238-55 в сумі 2457,18 грн.;

- від 10.05.2019 №Ф-7238-55 в сумі 5211,36 грн.;

- від 08.08.2019 №Ф-7238-55 в сумі 7965,54 грн.;

- від 04.11.2019 №Ф-7238-55 в сумі 10719,72 грн.;

- від 06.02.2020 №Ф-7238-55 в сумі 13473,90 грн.;

- від 09.11.2020 №Ф-7238-55 в сумі 19769,20 грн.,

- від 08.09.2021 №Ф-7238-55 в сумі 23069,20 грн.,

- від 05.07.2023 №Ф-7238-55 в сумі 23069,20 грн.,

які направлені на адресу реєстрації ФОП ОСОБА_1 с. Біївці, Богуславський район, Київська область рекомендованим листом з повідомленням про вручення, які повернулись з відміткою «не вручене з інших причин (не проживає)». (а.с. 39-45)

ГУ ДФС у Київській області направлено до Богуславського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області для примусового виконання вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску у сумі 23069,20 грн. Богуславським районним відділом ДВС ГТУЮ у Київській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 70430327 про стягнення з позивача боргу в розмірі 23069,20 грн., а також прийнято постанови про арешт коштів боржника. 27.11.2023 року у примусовому порядку перераховано грошові кошти у сумі 23069,20 грн.

24.01.2022 позивачка звернулась із заявою до відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області щодо підроблення відомостей відносно позивачки у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За даним фактом 25.01.2022 уповноваженою особою відділу поліції внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та розпочато досудове розслідування.

Згідно національного паспорту громадянина України та довідки № про внесення відомостей, позивачка зареєстрована у АДРЕСА_1 з 18.07.2005 року.

Відповідно до довідки в період з 01.09.2016 по 31.08.2020 позивачка перебувала у трудових відносинах з Національним університетом «Одеська юридична академія» та сплачувала соціальні внески. (а.с.48)

Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, оцінивши надані суду докази та враховуючи приписи діючого законодавства суд приходить до наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України від 15.05.2003 № 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (станом на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - Закон № 755-ІV).

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону № 755-ІV передбачено, що державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 1 Закону № 755-ІV заявником, зокрема є фізична особа, яка має намір стати підприємцем, або уповноважена нею особа - у разі подання документів для державної реєстрації фізичної особи підприємцем.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону № 755-ІV реєстраційна справа - сукупність документів у паперовій та/або електронній формі, що подавалися для проведення реєстраційних дій.

Державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - державний реєстратор) - особа, яка перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації, нотаріус (п.5 ч. 1 ст. 1 Закону № 755-ІV ).

Частиною першою статті 3 вказаного Закону № 755-ІV встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до статті 14 Закону № 755-ІV документи для державної реєстрації можуть подаватися у паперовій або електронній формі.

У паперовій формі документи подаються особисто заявником або поштовим відправленням.

Якщо документи подаються особисто, заявник пред`являє свій паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України, або паспортний документ іноземця, або посвідчення особи без громадянства, або посвідку на постійне або тимчасове проживання.

У разі подання документів представником додатково подається примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, що засвідчує його повноваження.

Документи в паперовій формі приймаються за описом, примірник якого в день їх надходження видається заявнику з відміткою про дату їх отримання та кодом доступу в той спосіб, відповідно до якого були подані документи.

Пунктом п`ятим частини першої статті 15 Закону № 755-ІV встановлено, що документи, що подаються для державної реєстрації, повинні відповідати таким вимогам, зокрема ) заява про державну реєстрацію підписується заявником. У разі подання заяви про державну реєстрацію поштовим відправленням справжність підпису заявника повинна бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону № 755-ІV для державної реєстрації фізичної особи підприємцем подаються такі документи:

1) заява про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем;

2) заява про обрання фізичною особою спрощеної системи оподаткування та/або реєстраційна заява про добровільну реєстрацію як платника податку на додану вартість за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, - за бажанням заявника; …

Як стверджує позивачка, що вона не подавала заяву про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем, ніколи не проживала та не перебувала у с. Біївці, Богуславського району, Київської області та не здійснювала підприємницьку діяльність. Крім того, надає докази про постійне проживання у м. Одеса та що була працевлаштована у Національному університеті «Одеська юридична академія» де отримувала заробітну плату та сплачувала податки в тому числі і ЄСВ.

Зазначене підтверджується доказами які позивачка надала до суду.

Відповідач 1 по справі жодних обґрунтувань позивачки не спростовує та не надає доказів протилежного, лише зазначаючи про те що для державної реєстрації подається вже підписана заява. Документ за яким здійснюється ідентифікація особи державному реєстратору лише пред`являється, документ (копія документу) до матеріалів справи не приєднується.

Суд не приймає та відхиляє такі обґрунтування виходячи з того, що зазначені у заяві про державну реєстрацію відомості в частині місця проживання позивачки не відповідали дійсності, а саме в частині її проживання у с. Біївці, Богуславського район,у Київської області.

Це дає підстави суду для висновку, що державним реєстратором взагалі не здійснювалась ідентифікація особи і не могла здійснюватись в силу її відсутності при вчиненні реєстраційних дій на чому наполягає позивачка.

Відповідач 1 жодним чином не спростував обґрунтування позивачки, які підтверджуються не тільки її поясненнями та наданими доказами, але і інформацією наданою ГУ ДПС у Київській області, щодо направлення за адресою реєстрації ФОП вимог про сплату боргу/недоїмки.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення, всі вони повернулись з відміткою «не вручене з інших причин (не проживає)». (а.с. 39-45)

Суд погоджується з тим, що державним реєстратором відповідно до вимог Закону №755-ІУ для реєстрації подається лише заява, але це не звільняє реєстратора від належної ідентифікації особи та відображення у реєстраційних документах вірних відомостей про неї.

Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім вищенаведених обґрунтувань позивачка зазначає у позові про те, що вона не займалась підприємницькою діяльністю, була працевлаштована та сплачувала всі податки, а нарахування та стягнення за спірними вимогами ЄСВ приведе до подвійного оподаткування.

Суд погоджується з такими обґрунтуваннями і зазначає, що спірні правовідносини врегульовані нормами ПК України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-УІ в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-УІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-УІ надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-УІ до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-УІ (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно- правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-УІ не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), від 18 березня 2020 року (справа №140/1777/19).

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-УІ позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Як встановлено судом у цій справі протягом 2016 - 2020 років позивачка була найманим працівником, не здійснювала підприємницьку діяльність та не отримувала доходу від такої діяльності. У цей період роботодавці сплачували за позивачку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується довідкою.

Суд зазначає, що ГУ ДПС у Київській області не довели правомірність прийнятого ними рішення, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню, як таке що не відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст.2 КАС України.

В той же час, позивачка надала суду належні та допустимі докази, виклала правові обґрунтування правомірності позовних вимог,

У підсумку, з урахуванням вищезазначеного, у сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо вимоги позивачки - зобов?язати ГУ ДПС у Київській області привести у відповідність облік сплаченого єдиного внеску ОСОБА_1 та скасувати всі нарахування, які відбулись внаслідок винесення оскаржуваної вимоги та які були нараховані в автоматичному режимі, суд зазначає, що визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) задовольняє ці вимоги та зобов`язує податковий орган вчинити вказані дії, а тому їх розгляд є дублюючим.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу врегульовано ст. 134 КАС України.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат позивач наддав ордер адвоката, розрахунок витрат та копії прибуткових касових ордерів. Вартість наданих послуг правової допомоги зазначена в сумі 8000,00 грн., судовий збір в сумі 2422.40 грн, а також витрати на отримання витягу - 155 грн. які підлягають стягненню на користь позивачки.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, щодо скасування державної реєстрації ФОП ОСОБА_1 які були вчинені протиправно відповідачем 1, то відповідно всі судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства «Благоустрій Крюківщини».

Керуючись статтями 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати запис від 20.04.2017, номер запису: 003627 про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Визнати протиправними та скасувати вимоги ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки):

- від 06.02.2019 №Ф-7238-55 в сумі 2457,18 грн.;

- від 10.05.2019 №Ф-7238-55 в сумі 5211,36 грн.;

- від 08.08.2019 №Ф-7238-55 в сумі 7965,54 грн.;

- від 04.11.2019 №Ф-7238-55 в сумі 10719,72 грн.;

- від 06.02.2020 №Ф-7238-55 в сумі 13473,90 грн.;

- від 09.11.2020 №Ф-7238-55 в сумі 19769,20 грн.,

- від 08.09.2021 №Ф-7238-55 в сумі 23069,20 грн.,

- від 05.07.2023 №Ф-7238-55 в сумі 23069,20 грн.;

Стягнути з Комунального підприємства Благоустрій Крюківщини () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати в сумі 10577,40 грн. (десять тисяч п?ятсот сімдесят сім грн. 40 коп.) з них витрати на правову допомогу - 8000 грн. (вісім тис.), судовий збір - 2422,40 грн. (дві тисячі двісті двадцять дві грн. 40 коп.), витрати на отримання витягу - 155 грн. (сто п`ятдесят п`ять грн.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов