Справа № 520/11317/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

09.05.2024 р. справа №520/11317/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., за участі секретаря судового засідання - Стрєлка О.В., представника позивача - Головашич Ю.О., представника відповідача - не прибув, представника треььої особи - не прибув у порядку ст. 287 КАС України у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, владний суб`єкт, адміністративний орган, орган публічної адміністрації, Відділ), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області,
проскасування постанови, -
встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.10.2023р. про закінчення виконавчого провадження №72259685.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що рішення суду по справі №520/11947/22 третьою особою в повному обсязі досі не виконано, отже у відповідача були відсутні правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.10.2023р.

Відповідач був належно та завчасно сповіщений про розгляд справи, але обов`язку із подання відзиву на позов та доказів у спростування викладених у позові доводів не виконав. Надав до суду заяву про слухання справи без участі представника.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до ч. 2 ст. 269 КАС України засобами електронного зв`язку.

07.05.2024р. ГУ ПФУ в Харківській області до суду були подані письмові пояснення по суті заявленого позову, у яких зазначено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду та постанови Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/11947/22, головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» про розмір грошового забезпечення № 100/30393 (вих. №33/41-5861 від 11.11.2022) з урахуванням раніше виплачених сум. За період з 01.12.2019 по 30.06.2023 нараховано різницю в пенсії у розмірі 245.786 гривень 09 копійок. З 01.07.2023 пенсія виплачується з урахуванням рішення суду та виплату різниці в пенсії, нараховану за період з 01.12.2019 по 30.06.2023 у розмірі 245.786,09 грн. буде проведено за наявності виділення коштів на цю мету з Державного бюджету України.

Оскільки вжиті окружним адміністративним судом діючі механізми з`ясування об`єктивної істини за власною ініціативою безвідносно до доводів сторін та процесуальної поведінки учасників спору призвели до надходження до матеріалів справи сукупності доказів, обсяг яких повно та всебічно висвітлює обставини спірних правовідносин, то спір підлягає вирішенню на підставі матеріалів справи, а тому суд, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

У межах справи №520/11947/22 заявником були заявлені вимоги: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нездійснення перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії з 01.12.2019 року на підставі оновленої довідки № 100/30393 від 11.11.2022 року про розмір грошового забезпечення, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області"; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії на підставі оновленої довідки № 100/30393 від 11.11.2022 року про розмір грошового забезпечення, з урахуванням всіх надбавок, доплат та премій зазначених в оновленій довідці, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум, недоплачену частину основного розміру пенсії з 01.12.2019 року виплатити однією сумою.

Отже, заявник ініціював спір з приводу перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки 100/30393 від 11.11.2022 року про розмір грошового забезпечення, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" у зв`язку із визнанням протиправним та скасуванням пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №826/12704/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 та яке набрало законної сили 19.11.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023р. у справі №520/11947/22 було визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" № 100/30393 (вих. № 33/41-5861 від 11.11.2022). Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.12.2022 пенсію на підставі грошового забезпечення, визначеного у довідці Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" № 100/30393 (вих. № 33/41-5861 від 11.11.2022) з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2023р. по справі №520/11947/22 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі № 520/11947/22 скасовано в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.12.2022 пенсію на підставі грошового забезпечення, визначеного у довідці Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" № 100/30393 (вих. № 33/41-5861 від 11.11.2022) з урахуванням раніше виплачених сум. Прийнято в цій частині постанову, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 року, на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» про розмір грошового забезпечення № 100/30393 (вих. № 33/41-5861 від 11.11.2022)з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2022 року у справі № 520/11947/22 залишено без змін.

Названі вище рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023р. та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2023р. набрали законної сили 25.05.2023р. у зв`язку із чим у справі №520/11947/22 - 23.06.2023р. було видано виконавчий лист.

За цим виконавчим листом 17.07.2023р. старшим державним виконавцем Відділу була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №72259685.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області державний виконавець Відділу був сповіщений про те, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду та постанови Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/11947/22, ГУ ПФУ в Харківській області проведено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» про розмір грошового забезпечення № 100/30393 (вих. №33/41-5861 від 11.11.2022) з урахуванням раніше виплачених сум. За період з 01.12.2019 по 30.06.2023 нараховано різницю в пенсії у розмірі 245.786,09грн. З 01.07.2023 пенсія виплачується з урахуванням рішення суду, а виплату різниці в пенсії, нараховану за період з 01.12.2019 по 30.06.2023 у розмірі 245.786,09 грн. буде проведено за наявності виділення коштів на цю мету з Державного бюджету України.

Постановою старшого державного виконавця Відділу від 26.09.2023р. по ВП №72259685 на ГУ ПФУ в Харківській області як боржника у виконавчому провадженні за невиконання рішення суду без поважних причин було накладено 5.100,00грн. штрафу, оскільки рішення було виконане частково та боржником стягувачу не здійснено виплату нарахованої заборгованості з пенсійних виплат.

Постановою старшого державного виконавця Відділу від 09.10.2023р. по ВП №72259685 на ГУ ПФУ в Харківській області як боржника у виконавчому провадженні за невиконання рішення суду без поважних причин було накладено 10.200,00грн. штрафу, оскільки станом на 09.10.2023р. рішення суду у повному обсязі не виконано.

Також відповідачем 09.10.2023р. направлено до ГУ НП у Харківській області повідомлення №72259685 про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.10.2023р. по ВП №72259685 було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/11947/22 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення суб"єкта владних повноважень у формі постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.10.2023р. по ВП №72259685, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Так, зміст спірних правовідносин полягає у вирішенні питання стосовно існування у суб"єкта владних повноважень достатніх підстав для вчинення управлінського волевиявлення з приводу закінчення виконавчого провадження. У цьому контексті суду необхідно дати відповіді на питання, зокрема, чи були здійснені відповідачем вичерпні заходи примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України встановлено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч.1 ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин (далі за текстом - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 ст.18, п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом

За приписами п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч.2 ст.63 Закону №1404-VIII).

Частиною 3 ст.63 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 3 ст.39 Закону №1404-VIII, у свою чергу, встановлено, що у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Предметом даного спору є правомірність постанови про закінчення виконавчого провадження, яка прийнята державним виконавцем на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII, у зв`язку з направленням державним виконавцем до ГУНП в Харківській області повідомлення про вчинення посадовими (службовими) особами Головного управління ПФУ в Харківській області кримінального правопорушення.

Тому застосовною є правова позиція постанови Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №826/14580/16, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення божника або будь-яких інших осіб на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту і забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Положення частин першої-третьої статті 63 Закону №1404-VIII вимагають від виконавця вчинення одночасно декількох діянь, до кола яких належать, зокрема, перевірка виконання рішення та надання вимоги боржнику про виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 ст.18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.18 Закону №1404-VIII, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Суд відмічає, що долучені до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження №72259685 не містять доказів на підтвердження обставин вчинення державним виконавцем попередньо прийняттю оскарженого рішення управлінського волевиявлення з приводу перевірки стану виконання рішення боржником.

З матеріалів справи не встановлено, чи взагалі мала місце така перевірка, чи направлялись державним виконавцем вимоги про надання інформації про хід виконання виконавчого провадження, чи вчинялись державним виконавцем інші дії, спрямовані на виконання рішення суду, окрім накладення штрафу та направлення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, за встановлених обставин та наведеного правового регулювання, суд доходить до переконання про протиправність постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.10.2023р. №72259685 як такої, що винесена передчасно, за відсутності доказів, які б підтверджували або факт реального виконання судового рішення, або факт вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування положень п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII, викладеним при розгляді аналогічних справ у постановах від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а, від 07.08.2019 у справі №378/1033/17, від 04.09.2019 у справі №286/1810/17, від 07.10.2020 у справі № 461/6978/19, від 25.11.2020 у справі №554/10283/18, від 13.12.2021 у справі №520/6495/2020, від 08.12.2022 у справі №457/359/21, від 13.12.2022 у справі №340/5200/21.

Також суд зважає на міркування про те, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Так Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» Європейський суд з прав людини констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Судом встановлена обставина лише часткового виконання рішення суду боржником, а саме: в частині призначення, обчислення та виплати пенсії після набуття рішенням суду законної сили із залишенням без виплати боргу минулих (відносно цієї події) календарних місяців.

Ці ж обставини підтверджуються і письмовими поясненнями ГУ ПФУ в Харківській області, які подані до суду 07.05.2024р..

Отже, рішення суду у справі №520/11947/22 у повному обсязі не виконано, борг за минулі календарні місяці не погашений.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що рішення суду у справі №520/11947/22 виконано боржником в частині нарахування та обчислення пенсії, але не виконано в частині виплати боргу за минулі до календарної дати виконання рішення суду місяці.

Продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк під час реалізації управлінської функції контролю у галузі примусового виконання судових актів із достатньою повнотою не установив обставини фактичної дійсності стосовно виконання рішення суду в частині виплати боргу, припустився саме за цією обставиною помилки у тлумаченні змісту належної норми права, надав неправильну кваліфікацію діянню боржника у виконавчому провадженні в частині непогашення терорганом системи ПФУ боргу з призначеної пенсії за минулі періоди, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення не узгоджується як із дійсним змістом нормативного регламентування, так і дійсними обставинами спірних правовідносин.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, зважаючи на відсутність доказів відповідності оскарженої постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.10.2023 по ВП №72259685 вимогам ч.2 ст.2 КАС України виключно в частині наявності непогашеного боргу минулих місяців, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Стосовно строку звернення позивачем до суду із даним позовом суд зазначає, що заявником визнано факт подання позову поза межами процесуального строку та сформульовано клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, обґрунтовуючи яке представником заявника зазначено, що про існування оскаржуваної постанови позивач дізнався лише 22.04.2024 року з отриманої відповіді від 09.04.2024 року № 8339 на запит свого представника, в якій містився ідентифікатор доступу до ВП № 72259685. В автоматизованій системі виконавчого провадження заявник ознайомився зі змістом постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.10.2023 року в рамках виконавчого провадження № 72259685. Зазначено, що позивач не отримував жодного документу від відповідача ані поштою, ані на руки та наголошено на тому, що заявник з березня 2022 року та по теперішній час проходить службу в Збройних Силах України, а тому через постійне знаходження на позиціях був позбавлений можливості дізнатися про оскаржувану постанову раніше.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, рекомендованим листом з повідомленням про вручення підлягають надсиланню виключно постанови про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Решта постанов державного виконавця і документів виконавчого провадження підлягають надсиланню сторонам виконавчого провадження (і зацікавленим особам) простою кореспонденцією.

Таким чином, у силу прямої та однозначно сформульованої норми закону державний виконавець не обтяжений обов"язком надсилати сторонами виконавчого провадження постанову про закінчення виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Жодних доказів надсилання оскаржуваної постанови стягувачу простою кореспонденцією (сформований поштовий реєстр тощо) відповідач до матеріалів справи не надав.

Доказів ознайомлення позивача із матеріалами виконавчого провадження матеріали справи також не містять.

Суд вважає, що з огляду на загальну доступність норм КАС України для ознайомлення заявник не міг не знати про те, що рішення, дії та бездіяльність державного виконавця підлягають оскарженню до суду у десятиденний строк згідно з п.1 ч.2 ст.287 КАС України.

Представником заявника у позові наголошено на тому, що заявник з березня 2022 року та по теперішній час проходить службу в Збройних Силах України, а тому через постійне знаходження на позиціях за місцем дислокації військової частини був позбавлений можливості дізнатися про оскаржувану постанову раніше.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду 29.04.2024р. по справі №520/11317/24, зокрема, зобов`язано позивача у цей же строк та у цьому ж порядку подати до суду докази проходження ним з 09.10.2023р. (дата оскаржуваної постанови) та по 26.04.2024р. (дата звернення до суду) служби в Збройних Силах України.

На виконання ухвали суду представником заявника подано довідку Військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2024р. №389 про те, що головний сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 12.03.2022р.

За таких обставин, з огляду на відсутність доказів надсилання оскаржуваної постанови стягувачу простою кореспонденцією (сформований поштовий реєстр тощо), доказів ознайомлення позивача із матеріалами виконавчого провадження та встановлений судом факт проходження заявником служби у Збройних силах України з 12.03.2022р., суд вважає за справедливе поновити заявникові визначений п.1 ч.2 ст.287 КАС України строк на звернення до адміністративного суду.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Поновити визначений п.1 ч.2 ст.287 КАС України строк звернення до суду у справі №520/11317/24.

Позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження від 09.10.2023р. по ВП №72259685.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.6 ст.287 КАС України (протягом 10 днів з дати проголошення судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко