Справа № 400/2199/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/2199/24

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року по справі за адміністративним позовом Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльність щодо оформлення та державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

07 березня 2024 року Миколаївська окружна прокуратура звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність щодо оформлення та державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю Зеленоярського будинку культури за адресою: АДРЕСА_1 та вбудоване в підвальне приміщення будинку культури протирадіаційне укриття з обліковим номером 53984 площею 55,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати вжити заходи щодо оформлення та державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю Зеленоярського будинку культури за адресою: АДРЕСА_1 та вбудоване в підвальне приміщення будинку культури протирадіаційне укриття з обліковим номером 53984 площею 55,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року, а справу направити для продовження розгляд до суду першої інстанції. Зокрема, апелянт наголошує, що спірні правовідносини виникли з приводу бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які він мав вчинити в силу покладених на нього делегованих повноважень. За таких обставин висновок суду першої інстанції, що спір носить приватно-правовий характер та направлений на реалізацію майнових прав сільської ради не відповідають дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першої статті 239 КАС України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 цієї ж частини і статті Кодексу встановлює, що публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень, згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 329 ЦК юридична особа публічного права набуває права власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Згідно з ст. 327 ЦК України суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади та утворені ними органи місцевого самоврядування. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Частиною третьою статті 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» унормовано, що об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єднались, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Миколаївська окружна прокуратура вказала, що згідно передавального акту балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів, передано майнові активи Петрівської територіальної громади, у тому числі Зеленоярський будинок культури передані Веснянській сільській раді. Крім того, факт передачі від Петрівської до Веснянської сільської ради приміщення будинку культури підтверджено актом приймання - передачі основних засобів від 04.01.2021 року.

За змістом ч.ч.1, 2, 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме та нерухоме майно. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.60 названого Закону, майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.

Відповідно до ч.1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 4 ст. 334 Цивільного кодексу України обумовлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 806/179/16, аналізуючи положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виклав правову позицію про те, що право територіальної громади, як суб`єкта публічних правовідносин, охоплює собою права відповідних мешканців. Порушення прав територіальної громади означає порушення права членів цих громад (кожного жителя відповідної адміністративно-територіальної одиниці); інтереси громади визначають зміст і спрямованість діяльності відповідних органів місцевого самоврядування. Головним завданням органу місцевого самоврядування є захист (в тому числі, шляхом звернення до суду) інтересів фізичних осіб, які проживають на відповідній території. Для реалізації цього завдання органи місцевого самоврядування наділені відповідною компетенцією, людськими та фінансовими ресурсами.

Таким чином, ухилення від обов`язку захищати інтереси відповідної громади є невиконанням органом місцевого самоврядування та його посадовими особами своїх функціональних обов`язків, тому такий спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Отже, колегія суддів зазначає, що заявлені позовні вимоги не стосуються спору про право власності, а вимагають вирішення питання чи зобов`язаний орган місцевого самоврядування вчинити активні дії для реєстрації права власності на майно, що фактично перейшло у його володіння за наслідком проведеної адміністративно-територіальної реформи, тобто аналізу правомірності дій Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, вчинених на виконання покладених управлінсько-владних функцій органу місцевого самоврядування.

При цьому, за приписами п.6 ч.1 ст.20 ГПК України, на які посилається суд першої інстанції, господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно, реєстрації або обліку прав на майно, яке є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в даному випадку між державою, інтереси якої представляє прокуратура, та Веснянською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області відсутні будь-які майнові спори, які притаманні господарському судочинству.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позивні вимоги направлені на зобов`язання суб`єкта владних повноважень вжити заходи щодо оформлення та державної реєстрації права власності на комунальне майно, які, за переконанням позивача, сільська рада має вчинити в межах своїх управлінських повноважень, тому даний спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Також колегія суддів зауважує про помилковість посилання суду першої інстанції на правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справі від 26.04.2023 року по справі № 924/438/22, від 08.11.2023 року по справі № 924/436/22, оскільки вони не є релевантними до даних правовідносин та стосуються оскарження прокуратурою рішень органу місцевого самоврядування щодо розпорядження майном.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що у даній справі суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для закриття провадження.

Також колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції у порушення вимог ч.1 ст.239 КАС України не роз`яснив позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали від 25.03.2024 року було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, а відтак, відповідно до ч. 3 ст. 312, ст. 320 КАС України, - оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 238, 308, 312, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року скасувати, а справу №400/2199/24 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко