Справа № 120/15525/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 травня 2024 р. Справа № 120/15525/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

09.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що проходив службу на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №152о/с від 08.09.2022 року позивача звільнено зі служби в поліції за станом здоров`я.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року у справі №120/10171/22, 28.09.2023 року відповідачем перераховано на картковий рахунок позивача індексацію грошового забезпечення та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у сумі 24680, 71 грн.

Вказав, що звернувся до відповідача із проханням про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку, однак відповідач відмовив у виплаті середнього заробітку у зв`язку з відсутністю правових підстав.

На переконання позивача, оскільки індексація його грошового забезпечення та компенсація за невикористані дні додаткової відпустки виплачена з порушенням строку їх виплати, у нього виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 08.09.2022 року по 28.09.2023 року, в зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 16.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Цією ж ухвалою витребувано у відповідача детальну інформацію про загальний розмір (суму) належних позивачеві при звільненні виплат; детальну інформацію про загальний розмір (суму) належних позивачеві при звільненні виплат, які були несвоєчасно виплачені позивачу; довідку про грошове забезпечення позивача за останні два місяця перед звільненням; розрахунок середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

31.10.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року у справі №120/10171/22, 26.09.2023 року перераховано на картковий рахунок позивача компенсацію за невикористану відпустку в сумі 24680, 71 грн., 27.09.2023 року - компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1610, 40 грн., 11.10.2023 року - компенсацію за невикористану відпустку та індексацію грошового забезпечення в загальній сумі 15718, 52 грн.

Вказав, що здійснення розрахунку з позивачем не в день звільнення не є затримкою розрахунку в понятті статей 116, 117 КЗпП України, оскільки між сторонами був наявний спір, який розглядався судом.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

06.05.2024 року на адресу суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог в якій останній вказав, що остаточний розрахунок на виконання рішення суду здійснено 11.10.2023 року, а тому просить суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2022 року по 11.10.2023 року.

Дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №152о/с від 08.09.2022 року позивача звільнено зі служби в поліції за станом здоров`я.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року у справі №120/10171/22, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2023 року, 26.09.2023 року відповідачем перераховано на картковий рахунок позивача індексацію грошового забезпечення та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у сумі 24680, 71 грн., 27.09.2023 року виплачено компенсацію за невикористану відпустку та індексацію грошового забезпечення в сумі 1610, 40 грн., 11.10.2023 року виплачено компенсацію за невикористану відпустку та індексацію грошового забезпечення в загальній сумі 15718, 52 грн.

На переконання позивача, оскільки індексація його грошового забезпечення та компенсація за невикористані дні додаткової відпустки виплачена з порушенням строку їх виплати, у нього виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 08.09.2022 року по 11.10.2023 року, в зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з встановлених державою гарантій права на своєчасне одержання винагороди за працю є передбачений Кодексом законів про працю України обов`язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Особливості проходження служби в поліції врегульовані Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частини 1, 3 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані Законом №580-VIII, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116-117 Кодексу законів про працю України.

Аналогічна правова позиція з цього питання висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.10.2020 року у справі №9901/929/18 та від 14.01.2021 року у справі №9901/584/19, згідно з якою за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Метою встановлення передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності роботодавця є захист майнових прав працівника (службовця) у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, зазначила, що статтею 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

19.07.2022 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 року №2352-IX, яким внесено зміни до статті 117 КЗпП України за змістом яких роботодавець повиннен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Враховуючи, що позивачеві при звільненні не виплачено належні суми грошового забезпечення, на думку суду є обґрунтованими позовні вимоги про протиправність таких дій відповідача, та відповідно зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за період шість місяців затримки розрахунку.

Як встановлено судом, наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №152о/с від 08.09.2022 року позивача звільнено зі служби в поліції за станом здоров`я.

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід вираховувати, починаючи з 09.09.2022 року (з наступного дня звільнення).

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Пунктами 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 24.10.2023 року, в липні та серпні 2022 року (два останні календарні місяці роботи, що передували звільненню) позивачу нараховано 14149, 96 грн. в липні та 13967, 83 грн. в серпні 2022 року, всього 28117, 79 грн.

З урахуванням приписів пункту 8 Порядку середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 453, 51 грн. (28117, 79 грн. / 62 календарних дні в липні та серпні 2022 року).

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року у справі №120/10171/22, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2023 року, 26.09.2023 року відповідачем перераховано на картковий рахунок позивача індексацію грошового забезпечення та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у сумі 24680, 71 грн., 27.09.2023 року виплачено компенсацію за невикористану відпустку та індексацію грошового забезпечення в сумі 1610, 40 грн., 11.10.2023 року виплачено компенсацію за невикористану відпустку та індексацію грошового забезпечення в загальній сумі 15718, 52 грн.

Час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2022 року по 11.10.2023 року становить 398 календарних днів, однак відповідно до вимог статті 117 КЗпП України, відповідач має своїм обов`язком сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2022 року по 08.03.2023 року (181 календарний день), тобто за шість місяців не здійснення відповідного розрахунку.

Відтак сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням статті 117 КЗпП України, становить: 453, 51 грн. (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 181 (кількість днів затримки розрахунку) = 82085, 31 грн.

При цьому, зазначена сума є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2022 року по 08.03.2023 року включно.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2022 року по 08.03.2023 року в сумі 82085, 31 грн. (вісімдесят дві тисячі вісімдесят п`ять гривень тридцять одна копійка), з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів .

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович