Справа № 620/3818/24
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/3818/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним та скасування наказу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 14.03.2024 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач), у якому просить визнати неправомірним, скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 10.02.2022 №11 ''Про результати проведення службового розслідування'' та повернути їй утримані на підставі даного наказу кошти.

Свої вимоги мотивує тим, що притягнення її до відповідальності за неповідомлення про обставини, що мають значення або впливають на розмір компенсації за піднайм житла, у зв`язку з придбанням її чоловіком квартири, є необґрунтованим, оскільки придбане житло не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам (придбане в новобудові та на даний час не облаштовано подачею води, ванною, туалетом та іншими технічними вимогами). Також житлова площа придбаної квартири не відповідає нормі житлової площі на сім`ю з трьох осіб. Враховуючи наведене, позивач зазначає про відсутність у неї обов`язку, передбаченого пунктом 10 розділу V Інструкції №380, здійснювати ту чи іншу доповідь. Крім того, ні в акті службового розслідування, ні в оскаржуваному наказі не встановлено причинного зв`язку між протиправною поведінкою і завданою шкодою, а також вину в завданні такої шкоди.

Ухвалою судді від 19.03.2024 поновлено позивачу строк на звернення до суду з позовом, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для надання відзиву на позов, витребувано у відповідача додаткові докази по справі.

Відповідач надав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити та пояснив, що ОСОБА_1 про факт зміни сімейного стану та наявність у члена сім`ї житлового приміщення в населеному пункті за місцем проходження військової служби письмово не доповіла, відповідні документи не надала, чим порушила вимоги пункту 10 розділу V Інструкції №380. При цьому, відповідач зазначив, що наявне у члена сім`ї житлове приміщення відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством. Крім того, будинок, де знаходиться квартира, зданий в експлуатацію як закінчений будівництвом об`єкт, тому має відповідати санітарним і технічним вимогам. Посилання позивача на відсутність в квартирі ванни та туалету вважає необґрунтованим, оскільки наведене не підтверджено відповідними доказами та за своєю суттю не є санітарними та технічними вимогами, а упорядкованістю (благоустроєністю) житлового приміщення.

Крім того, відповідач наголошував на недотриманні позивачем строків звернення до суду з позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд враховує такі обставини.

ОСОБА_1 по 29.02.2024 проходила службу у в/ч НОМЕР_1 (а.с. 13, 32).

Сторонами не заперечується, що позивач у 2023 році на підставі рапорту від 09.12.2022 отримувала грошову компенсацію за піднайом (найом) нею житлового приміщення на двох членів сім`ї (себе і доньку). Відповідно до складеної розписки ОСОБА_1 09.12.2022 ознайомлена з вимогами розділу IV пунктів 5, 9, 10 наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 (а.с. 31).

Разом з тим, 10.08.2022 позивач зареєструвала шлюб, про що видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_2 (а.с. 29).

02.02.2024 помічником командира частини з фінансово-економічної роботи начальником фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 подано рапорт, у якому повідомлено, що в ході усної розмови із ОСОБА_1 було виявлено зміну складу сім`ї, а саме одруження військовослужбовця. Також у ході бесіди з`ясовано, що чоловіком військовослужбовця у травні 2023 року придбано власне житло у місті Чернігові. В документах, які є підставою для виплати компенсації за піднайом житла, та особистій справі чоловік військовослужбовця не значиться. Згідно частини V пункту 10 наказу від 31.07.2018 №380 військовослужбовці зобов`язані повідомляти про обставини, що мають значення або впливають на її розмір протягом десяти днів з дня настання таких обставин. Однак військовослужбовцем доповідь надана не була, у зв`язку з чим подано рапорт про проведення за даним фактом службового розслідування (а.с. 22).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 02.02.2024 призначено службове розслідування (а.с. 16).

За результатами службового розслідування 09.02.2024 складено відповідний акт, у якому зазначено, що старший солдат ОСОБА_1 , діючи умисно, всупереч пункту 10 розділу V наказу від 31.07.2018 №380, письмово не доповіла командиру військової частини про обставини, що мають значення або впливають на розмір грошової компенсації за піднайом (найом), протягом десяти днів з дня настання таких обставин, чим завдала державі збитки за період з травня 2023 року по грудень 2023 року в сумі 24848,32 грн. Форма вини: непрямий умисел. Причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення: особиста недисциплінованість (а.с. 17-37).

Враховуючи наведене, за порушення вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 10 розділу V наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, відповідно до статей 45, 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_1 запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана».

Також на підставі пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-ІХ за завдану шкоду державі здійсненням надлишкових виплат грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення з вини ОСОБА_1 запропоновано притягнути позивача до матеріальної відповідальності у повному розмірі в сумі 24848,32 грн.

Викладені в акті службового розслідування висновки реалізовані наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 10.02.2024 №11 (а.с. 38-39).

Вважаючи вищевказаний наказ протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абзаців 1, 3-5 та 11 частини першої статті 12 вказаного Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 №450 затверджено Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень (далі Порядок №450), який визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКА.

Так, особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 раза (пункт 2 Порядку №450).

Пунктом 4 Порядку № 450 передбачено, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Відповідно до пункту 5 Порядку №450 для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи:

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї;

копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї;

інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї;

копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу);

копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки;

належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, розвідувальних органів, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 450 грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони.

Виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації (пункт 7 Порядку №450).

Відповідно до матеріалів справи спірні правовідносини виникли у зв`язку із неповідомленням ОСОБА_1 у грудні 2022 року, під час оновлення документів на 2023 рік для отримання компенсації за піднайом житла, про зміни у складі сім`ї (одруження) та придбання чоловіком у 2023 році квартири у м. Чернігові (за місцем несення служби позивачем).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України", дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).

Так, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Згідно із пунктом 1 Розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У свою чергу, пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.09.1999 №1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон №160-ІХ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Частиною першою статті 1 Закону №160-ІХ визначено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Статтею 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Положеннями статті 6 Закону №160-ІХ установлено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (стаття 7 Закону №160-ІХ).

У статті 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Таким чином, суд зазначає, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

При цьому, аналізуючи положення Закону №160-IX, суд зауважує, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.

Сторонами не заперечується, що позивач з 2019 року отримувала грошову компенсацію за піднайом (найом) нею житлового приміщення. Відповідно до складеної розписки ОСОБА_1 09.12.2022 ознайомлена з вимогами розділу IV пунктів 5, 9, 10 наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 (а.с. 31).

Відповідно до наданих у ході службового розслідування пояснень начальника служби РХБ захисту (голова житлової комісії в/ч НОМЕР_1 ) майора ОСОБА_2 , при оновленні у грудні 2022 року даних на виплату компенсації за піднайом житла на 2023 рік позивач подала документи лише на двох членів сім`ї (себе і доньку). Усі документи були в порядку, у заявника не рахувалось нерухомого майна по місцю проходження служби, а щодо кількості членів сім`ї він керувався довідкою від 14.12.2022 №95/368, де було зазначено лише позивача та її доньку (а.с. 25, 30-34, 70).

Секретар житлової комісії, старший помічник начальника штабу та бухгалтер фінансово-економічної служби також під час службового розслідування надали пояснення, відповідно до яких позивач не повідомляла про зміну у складі сім`ї та майновому стані (а.с. 24, 27, 28).

У наданих під час службового розслідування поясненнях ОСОБА_1 не заперечувала факту того, що не повідомляла керівництво про зміни у складі сім`ї (повідомила лише про розлучення у 2019 році) та придбання чоловіком квартири у 2023 році. Як причину такої бездіяльності вказувала на необізнаність щодо вимог керівних актів та проходження служби/проживання чоловіком у іншому місті (а.с. 23).

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1 Розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 (далі Інструкція №380), до членів сім`ї військовослужбовця належать особи, які внесені в особову справу військовослужбовця в порядку, визначеному Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року N 333, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 червня 2014 року за N 611/25388. Запис відомостей про зміни у складі сім`ї здійснюється у військовій частині за місцем зберігання особової справи, а особи, звільненої з військової служби в запас або відставку, - військовим комісаріатом.

10.08.2022 позивач зареєструвала шлюб, про що видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_2 (а.с. 29).

Тобто на момент подання рапорту про виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла (09.12.2022) склад сім`ї ОСОБА_1 змінився.

Однак, всупереч вимог Порядку №450 та Інструкції №380 позивач про вказані обставини не повідомила, подавши документи лише на двох членів сім`ї (себе і доньку).

Разом з тим, суд повторно наголошує, що серед документів, які військовослужбовець повинен додати до рапорту для отримання відповідної компенсації, є: копії документів, що посвідчують особу та громадянство України, засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків членів сім`ї військовослужбовця; копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, зокрема про шлюб.

Таким чином, подаючи 09.12.2022 рапорт на виплату грошової компенсації за піднайом житла, позивач зазначила в ньому недостовірну інформацію щодо членів сім`ї.

У свою чергу, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта підтверджується, що чоловік позивача в 2023 році придбав житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 35 кв.м., кількість кімнат: дві (а.с. 35-36).

У поданому позові позивач наголошував, що сам факт наявності житлового приміщення у чоловіка не є тією обставиною, що виключає можливість отримання нею спірної компенсації, оскільки житло не відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам, а його житлова площа є меншою за норму, встановлену статтею 47 Житлового кодексу України.

Однак, такі доводи суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.

Відповідно до статті 7 Житлового кодексу України порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 №189 затверджено Положення порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання.

Суд звертає увагу, що в сулу вимог вказаного Положення обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби.

На підставі матеріалів обстеження стану жилих будинків житлово-експлуатаційна організація визначає будинки, що відповідають санітарним і технічним вимогам, і складає про це відповідний акт, який затверджується керівником вказаної організації.

Отже невідповідність житла санітарним і технічним вимогам має встановлюватись згідно з вищевказаним Положенням з оформленням відповідного акту, який має бути затверджений керівником житлово-експлуатаційної організації.

Позивачем ні відповідачу, ні до матеріалів справи не надано документів, що підтверджують невідповідність придбаної чоловіком у м. Чернігові квартири санітарним і технічним вимогам.

Також суд вважає безпідставним посилання позивача на норми статті 47 Житлового кодексу України, оскільки нею встановлено розмір норми житлової площі на одну особу. Вона являє собою розрахунковий норматив забезпеченості житловою площею в громадському та державному житловому фонді на одну особу.

Норма жилої площі застосовується при: визначенні максимального розміру наданих громадянам житлових приміщень (стаття 48 Житлового кодексу України), розміру зайвої житлової площі для нарахування квартирної плати за користування житловим приміщенням (стаття 66 Житлового кодексу України); наданні ізольованого житлового приміщення, що звільнився в квартирі (стаття 54 Житлового кодексу України); реалізації права наймача на одержання житлового приміщення меншого розміру замість займаного (стаття 90 Житлового кодексу України); наданні наймачу іншого упорядженого житлового приміщення у зв`язку з капітальним ремонтом житлового будинку (стаття 102 Житлового кодексу України).

Отже, норма жилої площі має вичерпний перелік обставин щодо її застосування і до цього переліку така обставина, як отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житла не відноситься.

Крім того, відповідно до пункту 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів спільно з радами профспілок виходячи з даних статистичної звітності.

Пунктами 4, 5 постанови виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради профспілок від 07.01.1985 №3 «Про порядок обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Чернігівській області» (а.с. 69) визначено розмір житлової площі: для взяття на громадян на облік для поліпшення житлових умов відсутність 6 кв.м. на члена сім`ї; для надання житлових приміщень згідно з середньою нормою забезпеченості громадян у містах, селищах міського типу області не менш 8,5 кв.м.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.01.2024 №364189802 житлова площа наявного у члена сім`ї (чоловіка) житлового приміщення складає 35 кв.м. (а.с. 35-36).

Враховуючи зазначене, суд погоджується з позицією відповідача, що наявне у члена сім`ї (чоловіка) ОСОБА_1 житлове приміщення відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством.

Суд зауважує, що в/ч НОМЕР_1 відповідно до положень чинного законодавства не наділена компетенцією щодо встановлення відповідності (чи невідповідності) житлових приміщень санітарним і технічним вимогам та розміру площі мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством.

Пунктом 10 розділу V Інструкції №380 установлено, що військовослужбовці, які отримують компенсацію за піднайом, зобов`язані письмово доповідати командиру військової частини про обставини, що мають значення або впливають на її розмір, протягом десяти днів з дня настання таких обставин.

За таких обставин, наявність у члена сім`ї житла у місті проходження військової служби безпосередньо впливає на право військовослужбовця на отримання грошової компенсації.

Разом з тим, позивач ні про зміни в складі сім`ї, ні про придбання чоловіком квартири командування в/ч НОМЕР_1 не повідомила, внаслідок чого за період з травня по грудень 2023 року їй було надмірно виплачено компенсацію за піднайом житла в сумі 24848,32 грн., що підтверджується довідкою №90 (а.с. 37).

З огляду на викладене, суд зазначає, що для притягнення до матеріальної відповідальності позивача наявні всі умови, що передбачені Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», які доведені матеріалами службового розслідування.

Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно із статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом, у тому числі особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України (статті 3 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство.

За приписами частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: сувора догана.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту встановлено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що військова дисципліна ґрунтується, зокрема на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, бездоганного і неухильного додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, проте суд наголошує, що будь-яке порушення військової та/або виконавчої дисципліни повинно бути доведеним, обґрунтованим, повинно бути враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Матеріалами справи підтверджується, що висновок службового розслідування сформований відповідачем з урахуванням норм чинного законодавства та у межах компетенції, вина позивача у ненаданні інформації підтверджена допустимими доказами, отже спірний наказ є правомірним та обґрунтованим, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани та притягнення до матеріальної відповідальності є співмірними до вчиненого проступку.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Щодо доводів відповідача про недотримання позивачем строків звернення з позовом суд зазначає, що ухвалою від 19.03.2024 ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з позовом. Позивач ознайомлена зі спірним наказом 10.02.2024, відповідно мала звернутись до суду з позовом до 11.03.2024 (з урахуванням положень статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України). Позов подано 14.03.2024. З огляду на незначний термін пропуску строку, враховуючи висновки, викладені в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», згідно якого, правило встановлення обмежень доступу до суду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи, суд не знаходить підстав для відступу від позиції, викладеної в ухвалі від 19.03.2024.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним та скасування наказу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08 травня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ).

Суддя С.В. Бородавкіна