Справа № 340/900/24
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/900/24

Кіровоградський окружний адміністративний суду у складі судді Казанчук Г.П., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Охременка Артема Вікторовича, звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточненій від 26.02.2024 року, в якій просить суд:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) у наданні медичної допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ), оформлену листом №367 від 07.02.2024, а саме: відмову надати направлення на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини, направлення на здійснення хірургічної операції та направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) негайно надати медичну допомогу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), а саме: надати направлення на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини, направлення на здійснення хірургічної операції та направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 25.03.2023 року отримав поранення, в результаті чого проходив тривале лікування. Згідно направлення військової частини НОМЕР_1 позивач направлений на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_4 , якою в подальшому ОСОБА_1 направлявся на консультацію різних лікарів. Згідно висновків лікарів ОСОБА_1 потребує оперативного втручання. Прибувши до військової частини НОМЕР_4 20.10.2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у прийнятті його на стаціонарне лікування через відсутність вільних місць, а у подальшому, листом від 16.11.2023 року, відмовлено у прийнятті на стаціонарне лікування через те, що за направленням від 14.10.2023 року його було обстежено, підстав для невідкладного оперативного втручання не було, у зв`язку з чим були надані усні консультації 27.10.2023 року. Пізніше, 05.12.2023 року ОСОБА_1 знову відмовлено військовою частиною НОМЕР_4 у госпіталізації через відсутність направлення військової частини, де він проходить службу.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 із рапортами від 22.11.2023 року, від 06.12.2023 та від 15.01.2024 року про надання направлення на стаціонарне лікування. Листом від 07.02.2024 року військова частина НОМЕР_1 відмовила у надання направлення, вказавши, що для отримання направлення на лікування та проходження ВЛК необхідно прибути до місця проходження служби та звернутись з відповідним рапортом по команді. Представник позивача вважає, що вказана відмова перешкоджає ОСОБА_1 у реалізації права на отримання медичної допомоги.

Суддя ухвалою від 20.02.2024 року залишила без руху позовну заяву та встановила десятиденний строк для усунення її недоліків. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою судді від 04.03.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонам встановлено строк на подання процесуальних заяв.

Військова частина НОМЕР_1 (надалі відповідач) надав відзив на позов у якому зазначає, що згідно наказу від 16.10.2023 року солдат ОСОБА_1 вибув для лікування з приводу хвороби до військової частини НОМЕР_4 . Відповідно до документів ОСОБА_1 не проходив стаціонарне лікування, таким чином після проходження обстежень, протягом доби, повинен був прибути по місцю проходження служби до в/ч НОМЕР_1 . За вказаною обставиною проведено службове розслідування згідно наказу №441 від 30.11.2023 за результатом якого направлено до Територіального управління ДБР повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

27.03.2024 року до суду надійшло клопотання військової частини НОМЕР_1 у якій вказано про те, що наказом від 22.03.2024 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини, тобто, з 21.03.2024 року ОСОБА_1 не враховується до чисельності ЗСУ.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій вказав, що надання медичної допомоги військовослужбовцю є обов`язком військової частини, який не виконується військовою частиною НОМЕР_1 . Вимоги військової частини НОМЕР_1 про обов`язок з`явлення ОСОБА_1 у розташування військової частини, куди він не може з`явитись через стан здоров`я, не ґрунтуються на вимогах закону.

Дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

25.03.2023, під час безпосередньої участі у бойових діях у районі населеного Бахмут Донецької області ОСОБА_1 отримав поранення, тривалий час лікувався.

Згідно направлення від 14.10.2023 року направлення №2483 ОСОБА_1 направлено на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_4 (а.с.27 зв 28).

Військовою частиною НОМЕР_4 направлено 16.10.2023 року ОСОБА_1 на консультацію до нейрохірурга та судинного хірурга до КНП ''Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради''.

18.10.2023 року позивача було обстежено судинним хірургом та травматологом (а.с.29 зв- 32).

19.10.2023 позивача, на підставі направлення в/ч НОМЕР_4 від 19.10.2023 року №13498, було обстежено нейрохірургом Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону та рекомендовано системний нагляд лікаря частини та планову операцію (а.с.23 зв 33).

ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_4 із заявою від 09.11.2023 про прийняття його на стаціонарне лікування за направленням від 14.10.2023 року (а.с.33 зв 34).

Листом військової частини НОМЕР_4 від 16.11.2023 року на вищезазначену заяву повідомлено ОСОБА_1 про те, що за направленням від 14.10.2023 року його обстежено лікарями і у зв`язку з відсутністю запальних явищ в ділянці поранення, відсутності порушення функцій на момент огляду та з огляду на те, що 20.10.2023 року ОСОБА_1 не потребува не відкладного оперативного лікування з метою видалення стороннього тіла були надані усні рекомендації щодо планової госпіталізації. Також повідомлено про те, що в/ч НОМЕР_4 не може госпіталізувати його за направленням від 14.10.2023 року (а.с.34 зв).

27.11.2023 року ОСОБА_1 подав знову заяву про госпіталізацію його на підставі направлення від 14.10.2023 року, на яку листом від 05.12.2023 року за вих. №1511 отримав відповідь про те, що вказаним направленням проведено обстеження на момент якого ОСОБА_1 не потребував невідкладного оперативного лікування, а тому для отримання направлення для планового проведення оперативного втручання необхідно звернутись до лікаря військової частини за місцем проходження служби з пред`явленням результатів обстеження та отримати направлення для проведення планового хірургічного втручання (а.с.36).

Листом військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2024 року №367 повідомлено ОСОБА_1 про те, що для отримання направлення на лікування та проходження військо-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби необхідно прибути по місцю проходженню служби до військової частини НОМЕР_1 та звернутись із відповідним рапортом по команді. Також повідомлено про те, що ОСОБА_1 знаходиться поза розташування військової частини без дозволу командира та поважних причин, що встановлено службовим розслідуванням від 30.11.2023 року (надалі спірна відповідь, а.с.101).

Отже правомірність та законність спірної відповіді є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (надалі Дисциплінарний Статут ЗСУ) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України

від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Стутут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Приписами пункту 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Відповідно до статті 233 Статуту збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

Згідно статті 234 Статуту збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом: проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту; систематичного загартовування і фізичного розвитку; виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально- профілактичних заходів.

Статтею 246 Статуту визначено, що основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

Відповідно до статті 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора) (ст. 260 Статуту).

За результатами консультацій та обстежень військова частина НОМЕР_4 у листопаді та грудні 2023 року вважала направлення від 14.10.2023 року реалізованим, а оскільки були відсутні підстави для невідкладного оперативного лікування, не було підстав для госпіталізації.

Рапортом від 29.11.2023 №5717 тимчасово виконуючий обов`язки начальника медичної служби - начальника медичного пункту сержант ОСОБА_2 доповів, що 29.11.2023 року медичним пунктом військової частини НОМЕР_1 за допомогою засобів зв`язку, під час перевірки місця знаходження особового складу, що проходить лікування за межами розташування військової частини НОМЕР_1 , встановлено, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , 16.10.2023 року вибув за направленням медичного пункту військової частини НОМЕР_1 для проходження лікування до військової частини НОМЕР_4 (« ІНФОРМАЦІЯ_1 »), АДРЕСА_1 . З того часу вищевказаний військовослужбовець відповідної документації не надав, до військової частини НОМЕР_1 не з`явився, на телефонні дзвінки та повідомлення не відповідає (а.с.91 зв).

Вказане слугувало підставою проведення службового розслідування, висновком якого є наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2023 року №620 ''Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 '', яки до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани (а.с.98-99).

Повідомленням в/ч НОМЕР_1 повідомлено правоохоронні органи про вчинення військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 кримінального правопорушення, відповідальнісь за скоєння якого передбачена ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України (а.с.100).

Так, у відзиві відповідач вказав, що рапорти до військової частини НОМЕР_1 надійшли 31.01.2024 та 07.02.2024 були розглянуті. Відповідь позивач отримав 12.02.2024. При цьому, доказів отримання рапортів військовою частиною за часом раніше, матеріали справи не містять.

У рапорті від 09.11.2023 позивач вказує про відмову військової частини НОМЕР_4 прийняття на стаціонарне лікування через відсутність вільних місць, а також про те, що ОСОБА_1 знаходиться у місті Кропивницькому та відвідує військову частину НОМЕР_4 з метою отримання та проведення необхідної хірургічної операції.

Принагідно суд зауважує, що де знаходився позивач у період з 16.10.2023 року по 09.11.2023 року не зрозуміло, з огляду на відсутність виписки медичного закладу про амбулаторне чи стаціонарне лікування. Проте, у розташування військової частини позивач не повернувся.

У рапорті від 22.11.2023 року ОСОБА_1 просить видати направлення на стаціонарне лікування та направлення на проходження ВЛК (а.с.41-42). При цьому, правовий статус знаходження поза розташування військової частини невідомий, оскільки відсутня інформація про перебування ОСОБА_1 у медичному закладі (амбулаторне чи стаціонарне лікування).

Оскільки, у ході проходження медичного огляду лікарями-спеціаліста не зазначалось потреби у негайному оперативному втручанні, а тому, суд погоджується із доводами відповідача про обов`язок позивача прибути у розташування військової частини для отримання відповідних направлень.

Крім того, слід звернути увагу, що матеріали справи не містять жодного доказу неможливості позивача прибути у розташування відповідача, як то перебування на лікуванні в медичних закладах, звернення за невідкладною медичною допомогою.

Принагідно, суд зауважує, про неможливість за відсутністю доказів перебування позивача у лікувальному закладі (що є реальною перешкодою для повернення у розташування), отримання за його рапортом витребуваного ним направлення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (до звернення до суду) протягом чотирьох місяців не повертається у розташування військової частини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідь військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2024 року №367 за результатом розгляду рапортів позивача була надана у межах та у спосіб повноважень, визначених законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК