Справа № 466/2565/24
Суддя: Єзерський Р. Б.
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/2565/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Свиті А.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №2 (м. Миколаїв) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області; інспектора Відділення поліції №2 (м. Миколаїв) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області Візничака Романа Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

установив:

05 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення поліції №2 (м. Миколаїв) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області; інспектора Відділення поліції №2 (м. Миколаїв) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області Візничака Романа Володимировича, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02.03.2024 серії ЕНА №1565449 та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що інспектором Відділення поліції №2 м. Миколаїв) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області, лейтенантом поліції Візничаком Романом Володимировичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 02.03.2024 серія ЕНА №1565449, якою на нього накладено адміністративне стягнення за начебто вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1. ст. 122 КупАП. Зазначає, що 02.03.2024 близько 10 год. 00. хв., інспектор Візничак Р.В. зупинив його на автодорозі Миколаїв-Калуш та повідомив йому, що він нібито вчинив адмінправопорушення, а саме пересік суцільну роздільну лінію, на що він йому повідомив, що жодних правил дорожнього руху він не порушував, та на підтвердження жодних доказів не надавав. В подальшому, інспектор повідомив йому, що явін нібито вчинив адміні правопорушення, оскільки у автомобіля Volkswagen, BC1063СН, яким він керував, нібито не світить задній лівій світловий прилад, на що він йому заперечив, включивши йому усі світові прилади. В подальшому, інспектор ОСОБА_2 повідомив йому, що ним виявлена тріщина на розсіювачі заднього лівого вітлового приладу, а тому це нібито є порушення, за якого Правилами дорожнього руху нібито заборонена експлуатація транспортних засобів. Однак він повідомив, що наявна незначна тріщина розсіювача і непрацюючий задній світловий прилад це абсолютно різні по значенню факти та процеси, а тому твердження інспектора про те, що задній освітлювальний прилад автомобіля нібито несправний, є безпідставними та завідомо хибними. Також, користуючись своїми правами, він повідомив інспектору, що пунктом 31.4.3 Правил дорожнього руху не заборонена експлуатація авто, на якому наявна тріщина заднього розсіювача, яку виявив інспектор, оскільки задній світловий прилад його авто у повній мірі функціонував, у ньому працювали усі лампи, а наявна незначна тріщина розсіювача жодним чином не вплинула на роботу цього світлового приладу, оскільки наявна лише на краю приладу та поза межами відбивача світла. Тобто світло в повній мірі відбивалося від світловідбивача і через розсіювач у передбачений конструкцією світлового приладу спосіб поширювалось назовні світлового приладу. Крім того, інспектор зупинив його у світлу пору доби, за якої такі окремі частини заднього світлового приладу взагалі не вмикаються, а отже ніяким чином не впливають на безпеку руху.

Зазначає, що у постанові, зокрема зазначено, що він 02.03.2024 о 10:30 год. на автодорозі Т1419 Миколаїв-Калуш 1 км, керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , у якому задній лівий розсіювач розбитий, чим порушив п. 31.4.3 ПДР керування водієм транспортного засобу, що має не справ. зовн. світл. прилад і в (темної пори доби), з якими відпов. до встанов. правил експл. його заборон., переобл. з порушн. Відпов. правил, норм і стандартів, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вважає зазначену постанову про адміністративне правопорушення такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки прийнята не лише з порушенням процесуальних норм законодавства України про адміністративні правопорушення, але й без належних на те правових підстав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Відділення поліції №2 (м. Миколаїв) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, відзиву на позовну заяву до суду не подано.

Відповідно до вимог ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тому суд, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.03.2024 постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1565449 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн., за те, що ОСОБА_1 02.03.2024 о 10:30 год. на автодорозі Т1419 Миколаїв-Калуш 1 км, керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , у якому задній лівий розсіювач розбитий, чим порушив п. 31.4.3 ПДР керування водієм транспортного засобу, що має не справ. зовн. світл. прилад і в (темної пори доби), з якими відпов. до встанов. правил експл. його заборон., переобл. з порушн. відпов. правил, норм і станд., тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Відповідно до п. п. 31.4.3 ПДР України, зовнішні світлові прилади: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; порушено регулювання фар; не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі й лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Частина перша ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність водіїв транспортних засобів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не надано.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП)

З огляду на вищенаведене, факти, викладені у оскаржуваній постанові, не знайшли свого підтвердження.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА №1565449 від 02.03.2024 слід скасувати.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними у судовому засіданні.

Разом з тим, що стосується вимоги позивача про визнання протиправними дії працівників поліції, суд дійшов до висновку про відмову в цій частині, оскільки в ч. 3 ст. 286 КАС України наведено вичерпний перелік способів захисту порушеного права судом за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, яким не передбачено заявлений позивачем спосіб захисту у виді визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням зазначених вище обставин та досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 20, 77, 243-246, 250, 264-2 КАСУ, ст. 122 ч. 1, 268 КУпАП, суд,-

постановив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до Відділення поліції №2 (м. Миколаїв) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області, місцезнаходження: Львівська область, м. Миколаїв, пл. Ринок, 9; інспектора Відділення поліції №2 (м. Миколаїв) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області Візничака Романа Володимировича, Львівська область, м. Миколаїв, пл. Ринок, 9 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02.03.2024 серії ЕНА №1565449 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП - закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2024 року.

Суддя Р. Б. Єзерський