Справа № 580/3889/24
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року справа № 580/3889/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" подало до Черкаського окружного адміністративного суду позов до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. про арешт коштів боржника від 02.04.2024 у виконавчому провадженні № 74225920 в рамках зведеного виконавчого провадження № 73774348 щодо накладення арешту на грошові кошти Відокремленого структурного підрозділу Смілянські енергетичні мережі публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на момент винесення оскаржуваної постанови від 02.04.2024 про арешт коштів боржника загальна сума заборгованості ПАТ «Черкасиобленерго», як боржника у зведеному виконавчому провадженні № 73774348 складала ,21 грн, але в постанові накладено арешт на значно більшу суму, а саме ,42 грн, також вказав, що державним виконавцем не були зроблені дії щодо з`ясування реальної суми боргу, з урахуванням того, що боржником був проведений частковий розрахунок із стягувачем в сумі 48567525,13 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а тому вважає, що державний виконавець незаконно виніс оскаржувану постанову від 02.04.2024 про арешт коштів боржника.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, також зазначив, що в оскаржуваній постанові не зазначені обов`язкові реквізити, що мають бути зазначені відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме не зазначено дати об`єднання виконавчих проваджень. Також вказав на те, що йому не зрозуміло в межах якого виконавчого провадження винесена оскаржувана постанова.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 02.04.2024 було винесено постанову про арешт коштів боржника ВП № 74225920, якою постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на усіх відкритих рахунках в наступних банківських установах, а саме: Філія Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк»; АТ «Ощадбанк»; АТ «Укрексімбанк»; АБ «УКРГАЗБАНК»; АТ «БАНК АЛЬЯНС», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Відповідно до матеріалів зведеного виконавчого провадження № 73774348 про стягнення грошових коштів з боржника ПАТ «Черкасиобленерго» перебуває 26 виконавчих проваджень. В позовній заяві позивач зазначає 17 виконавчих проваджень, де боржником є ПАТ «Черкасиобленерго». Відповідно, на момент винесення постанови про арешт коштів від 02.04.2024 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження сума, що підлягала стягненню з боржника, згідно всіх наявних матеріалів по зведеному виконавчому провадженню становила ,42 грн. Також, в позовній заяві позивач посилається на факт сплати в добровільному порядку на користь ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» як стягувача по справі №17-14-01/1494 (№925/55/22) частини боргу. Однак, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71930110 від 02.06.2023 з виконання наказу господарського суду Черкаської області №17-14-01/1494 (925/55/22) виданого 11.04.2023, яка була направлена боржнику. Про факт добровільної сплати боржник державного виконавця до відкриття виконавчого провадження №71930110 не повідомляв та не надавав підтвердження сплати частини боргу в добровільному порядку. Дана позовна заява також не містить доказів того, що позивачем було повідомлено державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про факт добровільної сплати частини боргу по інших виконавчих провадженнях.

Представник відповідача, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з вищезазначених підстав.

В судовому засіданні 09.05.2024 представники сторін заявили клопотання про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

На підставі наказу господарського суду Черкаської області №17-14-01/1494 (925/909/23) від 08.01.2024 про стягнення з публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на користь ПрАТ «НЕК» «Укренерго» 454658418,55 грн боргу; 68790053,02 грн інфляційних втрат; 24134930,83 грн три проценти річних та 939400,00 грн судового збору відповідачем 21.02.2024 відкрито виконавче провадження №74225920.

21.02.2024 постановою відповідача виконавче провадження №74225920 приєднано до зведеного виконавчого провадження №73774348.

02.04.2024 відповідачем винесено постанову у виконавчому провадженні № 74225920 в рамках зведеного виконавчого провадження № 73774348 від 02.04.2024 про арешт коштів боржника.

Даною постановою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках у: Філія Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», код фінансової установи 354507; АТ «Ощадбанк» код фінансової установи 300465; АТ «Укрексімбанк» код фінансової установи 322313; АБ «УКРГАЗБАНК» код фінансової установи 320478; АТ «БАНК АЛЬЯНС» код фінансової установи 300119, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, а саме ВСП «Смілянські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго».

Арешт відповідно до постанови накладено у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить ,42 грн.

За твердженням боржника, загальна сума заборгованості є значно меншою ніж вказано в оскаржуваній постанові, а тому вважає, що державний виконавець незаконно виніс постанову від 02.04.2024 про арешт коштів боржника, а також оскаржувана постанова не містить обов`язкових реквізитів, що передбачені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, що стало підставою звернення до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15.05.2019 № 2-рп (ІІ)/2019) наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист: невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців, є Закон України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

За приписами частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом (частиною 5 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями пунктів 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому законодавцем передбачений чіткий порядок вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні. Державний виконавець наділений відповідними повноваженнями, він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Вчинення державним виконавцем дій, які визначені законом для виконання судового рішення, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документа у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені у ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» так, зокрема виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення зобов`язаний прийняти рішення про накладення арешту на майно та/або на кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках/електронних гаманцях боржника в банках, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону, крім випадку, коли на таке майно арешт уже накладено з тих самих підстав.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначені строки прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій. Так, в силу ч.1 , ч.2 вказаної статті Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках та електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Отже законодавством передбачений обов`язок оперативного реагування держаного виконавця після виявлення майна боржника, шляхом прийняття рішення про накладення арешту на майно та/або на кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках/електронних гаманцях боржника в банках, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. А тому посилання представника позивача, на те що державний виконавець не перевірив суму наявного боргу станом на 02.04.2024 на час винесення оскаржуваної постанови не приймається судом до уваги.

Згідно ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу господарського суду Черкаської області №17-14-01/1494 (925/909/23) виданого 08.01.2024 з боржника (позивача) на користь ПрАТ «НЕК» «Укренерго» належить стягнути 454658418,55 грн боргу; 68790053,02 грн інфляційних втрат; 24134930,83 грн три проценти річних та 939400,00 грн судового збору. Загальна сума становить 548522802,40 грн.

Відповідачем в рамках зведеного виконавчого провадження № 73774348 винесено оскаржувану постанову від 02.04.2024 №74225920 про арешт коштів боржника, а саме відокремленого структурного підрозділу «Смілянські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить ,42 грн.

Станом на час винесення оскаржуваної постанови, у зведеному виконавчому провадженні перебувало 17 виконавчих проваджень, а саме ВП № 68909255 на суму 7316967,92 грн, ВП № 71930110 на суму 512442764,30 грн, ВП № 73607509 на суму 236692057,79 грн, ВП № 72187495 на суму 149944210,88 грн, ВП № 72853120 на суму 7259809,99 грн, ВП № 73286248 на суму 11215294,34 грн, ВП № 71848793 на суму 264348382,97 грн, ВП № 70668877 на суму 22984919,24 грн, ВП № 68877462 на суму 12733514,32 грн, ВП № 74225920 на суму 548522802,40 грн, ВП № 69048073 на суму 21326633,05 грн, ВП № 68802201 на суму 26607156,07 грн, ВП № 69048390 на суму 12549511,50 грн, ВП № 69049270 на суму 3391850,00 грн, ВП № 68908978 на суму 13164703,12 грн, ВП № 68802369 на суму 34859760,15 грн, ВП № 68809304 на суму 25697128,48 грн.

Позивач зазначає, що заборгованість у зазначеному зведеному виконавчому провадженні становить ,49 грн.

Разом з тим, ПАТ «Черкасиобленерго» у добровільному порядку врегульовано з ПрАТ «НЕК» «Укренерго» частину заявленої до стягнення у справі №17-14-01/1494 (925/909/23) основної суми заборгованості у розмірі 14395751,99 грн за електричну енергію для врегулювання небалансів згідно договору про врегулювання небалансів електричної енергії № 0530-01041 від 09.05.2019 на підставі наступних актів:

- 8410145,68 грн згідно акту коригування врегулювання від 20.02.2023 за жовтень 2022 року за електричну енергію для врегулювання небалансів;

- 5839815,11 грн згідно акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 05.03.2024 за жовтень 2022 року за електричну енергію для врегулювання небалансів;

- 111127,24 грн згідно акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 05.03.2024 за квітень 2022 року за електричну енергію для врегулювання небалансів;

- 34663,96 грн згідно акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 05.03.2024 за вересень 2022 року за електричну енергію для врегулювання небалансів.

За умовами частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1).

Отже, законодавством не передбачений обов`язок виконавця під час прийняття рішення про арешт коштів боржника вираховувати чітку суму наявного у боржника боргу, а лише передбачено право виконавця проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню.

А тому відправлення запитів на адресу стягувачів 04.04.2024 щодо з`ясування розміру заборгованості ПАТ «Черкасиобленерго» узгоджується з положеннями законодавства.

Натомість на осіб, які беруть участь у виконавчому провадженні, в тому числі і на боржника, в силу положень ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» покладено обов`язок сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. А тому, посилання представника позивача, на те, що державним виконавцем перед накладенням арешту на кошти боржника не були вчиненні дії щодо з`ясування реальної суми боргу з врахуванням часткової справи, не приймаються судом до уваги.

Сторонами не заперечується, що станом на час винесення оскаржуваної постанови у зведеному виконавчому провадженні №73774348 перебували на виконанні 17 виконавчих проваджень.

Позивач зазначає, що станом на час винесення оскаржуваної постанови заборгованість по зведеному виконавчому провадженню №73774348 складає ,49 грн. З огляду на те, що станом на час розгляду справи вказане виконавче провадження є не завершеним, і як зазначено у відзиві на позов, містить 26 виконавчих проваджень, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, в розмірі та обсязі, необхідних для виконання великої кількості виконавчих документів, з метою забезпечення повного виконання виконавчих документів у зведеному виконавчому провадженні.

Враховуючи положення ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», державному виконавцю фактично надано право самостійно приймати рішення щодо розміру та обсягу арешту майна (коштів) боржника для забезпечення реального виконання рішення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів.

Щодо посилання представника позивача на Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі - Інструція).

Відповідно до п. 7 Інструкції, постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. строку і порядку набрання чинності постановою. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. Якщо постанова надсилається у формі електронного документа, на таку постанову накладається кваліфікований електронний підпис із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Отже, Інструкцією передбачено, що обов`язковим реквізитом постанови, зокрема є назва виконавчого документа, коли та ким виданий, номер виконавчого провадження, повного найменування боржника - юридичної особи та у зведеному виконавчому провадженні - дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене.

При дослідженні оскаржуваної постанови, судом встановлено, що вона містить номер виконавчого провадження №74225920, із зазначенням, що постанова винесена в межах зведеного виконавчого провадження №73774348, а тому, посилання представника позивача, на те, що не зрозуміло в межах якого виконавчого провадження винесена постанова не приймається судом до уваги.

Оскаржувана постанова містить найменування боржника, натомість Інструкція не передбачає обов`язкового реквізиту такого, як найменування стягувача, а тому посилання представника позивача, на те, що в оскаржуваній постанові не зазначено всіх стягувачів, не приймається судом до уваги.

Натомість у постанові відсутній такий обов`язковий реквізит як дата об`єднання виконавчих проваджень у зведене, що не узгоджується з положеннями п. 7 Інструкції. Однак вказаний недолік не може бути підставною для скасування оскаржуваної постанови, оскільки, як вже було зазначено вище, державним виконавцем винесена оскаржувана постанова про арешт коштів божника з метою забезпечення повного виконання виконавчих документів, в тому числі і судового рішення господарського суду №925/909/23 в межах зведеного виконавчого провадження, на виконання вимог і цілей Закону України «Про виконавче провадження», у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

При цьому, суд зазначає, що рішення не може бути скасоване з формальних підстав, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 287, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА