Справа № 420/7263/20
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7263/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Одеса

У залі судових засідань №6

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Цогоєвій В.С.

За участю представників сторін:

Від сторони позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 )

Від Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону: Безкровний Михайло Олександрович (в порядку само представництва, посвідчення № 077383 від 12.04.2023 року)

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправним та скасування Наказу виконувача обов`язків Військового прокурора Південного регіону України від 30.06.2020 № 573к, яким ОСОБА_1 , звільнено з посади прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України та з органів прокуратури, виключено зі списків особового складу Військової прокуратури Південного регіону України, з врахуванням змін, внесених Наказом Виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 09.07.2020 № 625к; поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України або на рівнозначній посаді; стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованого відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, починаючи з 26 травня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень до предмета позовних вимог (від 22.09.2020 року за вхід. № 38202/20), просить суд визнати протиправним та скасувати Наказ Виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 30.06.2020 № 573к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України та з органів прокуратури, виключено зі списків особового складу Військової прокуратури Південного регіону України, з врахуванням змін до цього наказу, внесених наказом Виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 09.07.2020 № 625к; поновити, ОСОБА_1 , на посаді прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України або на рівнозначній посаді; стягнути з Військової прокуратури Південного регіону України (вул. Пироговська, 11, м. Одеса, 65012, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 38296363) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, розрахований відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, починаючи з 26 травня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Наказ виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України № 573к від 30.06.2020, не містить підстав для звільнення ОСОБА_1 , вичерпний перелік яких міститься в статті 51 Закону України № 1697-VII від 14.10.2014 "Про прокуратуру". Вказані у Наказі підстави для звільнення - не відповідають Закону 1697-VII. Вважаючи Наказ від 30.06.2020 № 573к, яким ОСОБА_1 , звільнено з посади прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України та з органів прокуратури, протиправним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідачем - Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону до суду надано відзив (вхід. № 35214/20 від 04.09.2020 р.), та наголошено на безпідставність позовних вимог, з огляду на те, що позивачем 30.03.2020 виконувачу обов`язків військового прокурора Південного регіону України подано рапорт про звільнення його з військової служби у запас на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.05.2020 № 233 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Наказом виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 30.06.2020 № 573к через неуспішне проходження атестації та звільнення з військової служби ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України та органів прокуратури, виключено зі списків особового складу Військової прокуратури Південного регіону України, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак через технічну помилку оспорюваний наказ не містить посилання на п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». У зв`язку з чим, зважаючи на викладене, наказом виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 09.07.2020 № 625к були внесені зміни до оспорюваного наказу в частині підстав звільнення позивача, а саме на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Таким чином, звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора здійснено відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому, ВП ПРУ діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому ознаки протиправності з боку відповідача при виданні спірного наказу, відсутні.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/7263/20 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, про визнання протиправним та скасування Наказу, та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 24.09.2020р. вирішено розгляд справи №420/7263/20 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, про визнання протиправним та скасування Наказу, зобов`язання вчинити певні дії, здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.10.2020р., з урахуванням приписів ч.4 ст.173 КАС України, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 р., занесеною секретарем до протоколу судового засідання, відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КАС України, закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 р. зупинено провадження у справі №420/7263/20 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, про визнання протиправним та скасування Наказу, та зобов`язання вчинити певні дії, - до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 р. поновлено провадження у справі № 420/7263/20 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, про визнання протиправним та скасування Наказу, та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 28.02.2012 по 30.06.2020 проходив військову службу, та працював в органах прокуратури України.

Наказом Міністра оборони України від 30.05.2015 № 371 ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, та на підставі ст. 6 Закону № 2232-ХІІ, відряджено до Генеральної прокуратури України для призначення на відповідні військові посади, передбачені Указом Президента України від 22.09.2014 № 737/2014 «Про Перелік посад військових прокурорів і слідчих військових прокуратур та граничних військових звань за цими посадами».

08.10.2019 року ОСОБА_1 Генеральному прокурору подано заяву про переведення його на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

30.03.2020 року ОСОБА_1 подано рапорт на ім`я виконуючого обов`язки військового прокурора Південного регіону України про звільнення його з військової служби у запас, на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

02.04.2020 Кадровою комісією № 2 прийнято рішення № 33 про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, в якому зазначено, що керуючись пунктами 13, 17 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", пунктом 6 розділу І, пунктом 5 розділу II Порядку проходження прокурорами атестації, враховуючи, що прокурор відділу роботи з кадрами військової прокуратури Південного регіону України, ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрав 52 бали, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, він не допускається до проходження наступних етапів атестації. У зв`язку з цим прокурор відділу роботи з кадрами військової прокуратури Південного регіону України, ОСОБА_1 не успішно пройшов атестацію.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.05.2020 № 233 ОСОБА_1 , відповідно до пункту 18 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 № 113-IХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 30.06.2020 року № 573к, керуючись ст.ст. 11, 17 Закону України «Про прокуратуру», п. 14 ст. 10-1, п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до п. 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, - майора юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України та органів прокуратури, виключено зі списків особового складу Військової прокуратури Південного регіону України, всіх видів забезпечення, та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підстава: наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.05.2020 року № 233, рапорт ОСОБА_1 .

Наказом виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 09.07.2020 № 625к внесено зміни до вступної частини Наказу від 30.06.2020 року № 573к, та викладено її в наступній редакції: «Керуючись ст.ст. 11, 17 Закону України «Про прокуратуру». п. 14 ст. 10-1, п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до п. 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008», та на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Не погоджуючись із вищезазначеним Наказом Військової прокуратури Південного регіону України від 30.06.2020 року № 573к, з врахуванням змін, внесених Наказом Виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 09.07.2020 № 625к, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Так, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, та достовірність, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону № 1697-VII (у редакції, яка діяла на дату призначення позивача на посаду військового прокурора) військовими прокурорами призначаються громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту.

Порядок зайняття посади прокурора визначається Положенням про проходження військової служби у військовій прокуратурі.

В окремих випадках за наказом Генерального прокурора України на посади прокурорів та слідчих військової прокуратури можуть бути призначені особи, які не є військовослужбовцями і не перебувають у запасі та відповідають вимогам частин першої та п`ятої цієї статті.

Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Вищі офіцерські звання військовослужбовцям військової прокуратури присвоюються Президентом України, інші військові звання - відповідно до встановленого законодавством порядку проходження військової служби.

Посади військових прокурорів та відповідні їм військові звання включаються в переліки військових посад.

Військові звання офіцерів військової прокуратури відповідають класним чинам працівників прокуратури. При звільненні офіцерів військової прокуратури (до полковника включно) з військової служби і призначенні на посади прокурорів в територіальні чи спеціалізовані прокуратури їм присвоюються відповідні їх військовим званням класні чини, а при прийнятті на військову службу у військову прокуратуру прокурорів, які мають класні чини (до старшого радника юстиції включно), їм присвоюються відповідні військові звання згідно із законодавством.

Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону № 1697-VII (у редакції, викладеній згідно із Законом України від 02 липня 2015 року № 578-VIII) військовими прокурорами призначаються громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту за умови укладення ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі.

Порядок проходження військової служби громадянами України у військовій прокуратурі визначається відповідним положенням, яке затверджується Президентом України.

Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Відповідно до частини першої статті 51 Закону № 1697-VII (теж у раніше чинній редакції) прокурор звільняється з посади у разі: 1) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я; 2) порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону; 3) набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією; 3-1) набрання законної сили рішенням суду про визнання активів прокурора або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 4) неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього; 6) припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави; 7) подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням; 8) неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді; 9) ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Військовослужбовці військової прокуратури можуть бути звільнені з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження, а також у зв`язку з переведенням на інші посади в органи прокуратури України або за власним бажанням.

За текстом частини другої статті 51 Закону № 1697-VII особами, які в установленому цим Законом порядку приймають рішення про звільнення прокурора з посади, є: 3) військовий прокурор регіону - стосовно прокурорів відповідної військової прокуратури регіону та прокурорів військових прокуратур гарнізонів, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної військової прокуратури регіону.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 9 Положення № 1153/2008 військовослужбовці можуть бути відповідно до закону прикомандировані до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим або місцевих рад із залишенням їх на військовій службі.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період) можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі.

За текстом пункту 12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно пункту 15 Положення № 1153/2008 з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

Відповідно до пункту 35 Положення № 1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення): 1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами «а» - «г», «д», «е», «є», «з» - «й» та «л» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

За пунктом 243 Положення № 1153/2008 після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.

Відповідно до пункту 245 Положення № 1153/2008 звільнення з військової служби військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, здійснюється посадовими особами, зазначеними в пункті 153 цього Положення, за поданням керівників державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, до яких вони відряджалися, без зарахування в розпорядження Міністерства оборони України.

Днем закінчення військової служби для таких військовослужбовців є день, зазначений у наказі (розпорядженні) про звільнення з посади в державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних навчальних закладах, до яких вони були відряджені.

У разі закінчення строку дії контракту про проходження військової служби військовослужбовці, яких передбачається звільнити з посад в державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних навчальних закладах, але немає можливості використати на військовій службі, звільняються з військової служби наказом посадової особи, яка приймала рішення про їх відрядження, у зв`язку із закінченням строку контракту.

Витяги з наказів про звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються до відповідних державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів для дальшого розрахунку звільнених осіб та направлення їх на військовий облік. У день розрахунку таких осіб у зв`язку із звільненням з військової служби керівник державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального навчального закладу направляє їх на військовий облік до відповідного військового комісаріату. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон № 113-ІХ, яким, серед іншого, виключено частину четверту статті 27 Закону № 1697-VII і абзац одинадцятий частини першої статті 51 Закону № 1697-VII (текст яких написано вище).

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ (тут і далі в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно з пунктом 18 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ у разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону України «Про прокуратуру». При переведенні на посаду прокурора окружної прокуратури вимоги щодо стажу, передбачені частиною першою статті 27 Закону України «Про прокуратуру», не поширюються на прокурорів військових прокуратур, які успішно пройшли атестацію.

У разі успішного проходження атестації прокурорами та слідчими військових прокуратур, які є військовослужбовцями, питання про їх звільнення з військової служби вирішується відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших нормативно-правових актів України, якими встановлено порядок проходження громадянами України військової служби, з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.

Прокурорам та слідчим військових прокуратур, які є військовослужбовцями і проходять військову службу за контрактом, надається право достроково припинити контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Прокурорам та слідчим військових прокуратур, які є військовослужбовцями і проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, надається право достроково звільнитися з військової служби.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав: 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Так, як з`ясовано судом, та зазначено вище, Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.05.2020 № 233 ОСОБА_1 , відповідно до пункту 18 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 № 113-IХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 30.06.2020 року № 573к, керуючись ст.ст. 11, 17 Закону України «Про прокуратуру», п. 14 ст. 10-1, п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до п. 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, - майора юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України та органів прокуратури, виключено зі списків особового складу Військової прокуратури Південного регіону України, всіх видів забезпечення, та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підстава: наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.05.2020 року № 233, рапорт ОСОБА_1 .

Наказом виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 09.07.2020 № 625к внесено зміни до вступної частини Наказу від 30.06.2020 року № 573к, та викладено її в наступній редакції: «Керуючись ст.ст. 11, 17 Закону України «Про прокуратуру». п. 14 ст. 10-1, п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до п. 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008», та на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Зокрема, судом встановлено, що виданню спірного Наказу виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 30.06.2020 року № 573к про звільнення позивача ОСОБА_1 , передувало подання ОСОБА_1 30.03.2020 року рапорту виконувачу обов`язків військового прокурора Південного регіону України про звільнення його з військової служби у запас, на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Так, як вбачається з матеріалів справи, Контракт про проходження військової служби з позивачем укладено у 2015 році, згідно Наказу Міністра оборони України від 30.05.2015 № 371 ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, та на підставі ст. 6 Закону № 2232-ХІІ, відряджено до Генеральної прокуратури України для призначення на відповідні військові посади, передбачені Указом Президента України від 22.09.2014 № 737/2014 «Про Перелік посад військових прокурорів і слідчих військових прокуратур та граничних військових звань за цими посадами».

За правилами чинної на той час частини четвертої статті 27 Закону № 1697-VII військовим прокурором міг бути громадянин з числа офіцерів, які проходять військову службу, а звідси можна виснувати, що військова служба була обов`язковою умовою для призначення і перебування на цій посаді (військового прокурора).

Після набрання чинності Законом № 113-ІХ правовий статус військовослужбовців військової прокуратури став дещо невизначеним, адже частину четверту статті 27 Закону № 1697-VII виключено.

Отже, подаючи рапорт від 30 березня 2020 року (під час процесу реформування органів прокуратури, запровадженого Законом № 113-ІХ), позивач виявив намір звільнитися з військової служби з підстави, встановленої підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ («у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі»), що у свою чергу послугувало виданню Наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.05.2020 № 233 про звільнення з військової служби у запас за підпунктом "г" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ОСОБА_1 .

Проте, як вбачається зі змісту позовної заяви, подаючи рапорт від 30 березня 2020 року, позивач не мав наміру звільнятися з органів прокуратури, що власне й спричинило виникнення даного спору.

В аспекті порушеного в межах спірних правовідносин питання щодо застосування положень підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у поєднанні з частиною першою статті 51 Закону № 1697-VII (тобто, чи звільнення з військової служби (тут з ініціативи військовослужбовця), може бути підставою для звільнення з посади прокурора (військової прокуратури), суд враховує, що у військовій прокуратурі позивач перебував на посаді прокурора як військовослужбовець, з яким був укладений відповідний контракт про проходження військової служби.

Отже, у військовій прокуратурі позивач проходив саме військову службу (за контрактом) і це було визначальною (необхідною) умовою для його призначення на цю посаду. Якщо відносини щодо проходження військової служби припинилися, підстав для перебування/залишення на посаді прокурора військової прокуратури уже немає і така особа підлягає звільненню (з посади військового прокурора).

Окрім того, як з`ясовано судом, та зазначено вище, в межах спірних правовідносин наявна також інша досить суттєва обставина, а саме Рішення кадрової комісії № 2 від 02.04.2020 року, яке у значенні пункту 19 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ, є (фактичною, самостійною) підставою для звільнення з посади прокурора (військової прокуратури зокрема), але на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII.

При цьому, суд зазначає, що на дату видання Наказу Міністра оборони України від 31.05.2020 № 233, за рішенням кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 2 ОСОБА_1 пройшов атестацію, (але) не успішно (за результатами анонімного тестування не набрав прохідного бала).

Так, проходження атестації усіма прокурорами (які займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах) передбачено Прикінцевими і перехідними положеннями Закону № 113-ІХ.

З набранням чинності цим Законом (25 вересня 2019 року) позивач, як прокурор військової прокуратури, вважався таким, що персонально попереджений у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VIII (пункт 6 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ). Для проходження атестації позивач (як прокурор) мав подати у встановлений строк Генеральному прокурору заяву (встановленої форми) про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, заодно зазначивши у ній про намір пройти атестацію, згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації (пункт 10 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ).

Позивач таку заяву подавав, позаяк проходив тестування, та в підсумку за рішенням кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 2, пройшов його не успішно.

Між тим, неуспішне проходження атестації, за правилами підпункту 2 пункту 19 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ, має наслідком звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VIII.

Натомість, суд зазначає, що той факт, що цією нормативною підставою для звільнення ОСОБА_1 відповідач доповнив спірний наказ лише згодом (Наказом виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 09.07.2020 № 625к), на думку суду, у жодному разі не означає, що таким чином було додано ще одну (фактичну) підставу для звільнення позивача, якої не існувало на момент винесення наказу про звільнення його з посади прокурора.

Суд, при цьому, акцентує, що такі «виправлення» у контексті обставин цієї справи з позиції їхніх юридичних наслідків, ґрунтувались на Рішенні кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 2 (про неуспішне проходження позивачем атестації), тобто однієї з підстав для звільнення з посади прокурора у значенні пункту 19 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113, адже це рішення існувало ще до видання Наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.05.2020 № 233, а також спірного Наказу виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 30.06.2020 року № 573к. Після подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби рішення кадрової комісії від 02 квітня 2020 року № 2 не втратило свого правового значення. До того ж, на думку суду, воно превалювало над іншою підставою, яку вказано у спірному Наказі від 30.06.2020 року № 573к.

Отже, вищенаведене дає змогу дійти висновку, що визначальним юридичним фактом, що зумовлював звільнення позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», в даному випадку, є Рішення кадрової комісії № 2 від 02.04.2020 року № 33 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 , а отже, суд доходить висновку, що звільнення позивача з посади прокурора здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, та відповідно Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Наказу Виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 30.06.2020 № 573к, яким ОСОБА_1 , звільнено з посади прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України та з органів прокуратури, виключено зі списків особового складу Військової прокуратури Південного регіону України, з врахуванням змін до цього наказу, внесених наказом Виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 09.07.2020 № 625к; поновлення на посаді прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України або на рівнозначній посаді; стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не є обґрунтованими, документально підтвердженими, і, як наслідок, задоволенню не підлягають.

Вищевикладене спростовує твердження ОСОБА_1 , наведені у позовній заяві, та додаткових письмових поясненнях до позову, а інші доводи/ аргументи сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не знівельовують.

Відповідно до ч. ч.1, 3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не є правомірними, а отже не підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправним та скасування Наказу виконувача обов`язків Військового прокурора Південного регіону України від 30.06.2020 № 573к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України та з органів прокуратури, виключено зі списків особового складу Військової прокуратури Південного регіону України, з врахуванням змін, внесених Наказом Виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 09.07.2020 № 625к; поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України або на рівнозначній посаді; стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованого відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, починаючи з 26 травня 2020 року, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано судом « 09» травня 2024 року.

Суддя Ю.В. Харченко

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправним та скасування Наказу виконувача обов`язків Військового прокурора Південного регіону України від 30.06.2020 № 573к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України та з органів прокуратури, виключено зі списків особового складу Військової прокуратури Південного регіону України, з врахуванням змін, внесених Наказом Виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України від 09.07.2020 № 625к; поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу роботи з кадрами Військової прокуратури Південного регіону України або на рівнозначній посаді; стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованого відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, починаючи з 26 травня 2020 року, - відмовити повністю

09/05/24.