Справа № 200/6574/23
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року справа №200/6574/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 р. у справі № 200/6574/23 (головуючий І інстанції Духневич О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні; зобов`язання відповідача виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 15 січня 2019 року по 28 жовтня 2023 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 р. позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 66594,20 грн. (шістдесят шість тисяч п`ятсот дев`яносто чотири гривні 20 коп.). Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення (28.10.2023). Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення (28.10.2023). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач наголошує на тому, що відповідно до розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02.06.2020 року №0.11-5760/0/6-20-вих. з метою уникнення фінансових порушень при здійсненні нарахування та виплати грошових компенсацій різного роду при звільненні з військової служби або за письмовим зверненням колишніх військовослужбовців, які набули право на виплату, але її не отримали, виплата проводиться органом Державної прикордонної служби України, з якого військовослужбовець виключається (був виключений) зі списків військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби, з урахуванням не виплачених сум грошових компенсацій під час проходження служби в інших органах Державної прикордонної служби України. Відповідно до запиту органу Державної прикордонної служби України, з якого військовослужбовець виключається (був виключений) зі списків частини у зв`язку із звільненням з військової служби, інші органи Державної прикордонної служби України надають розрахунок виплат, на яку такий військовослужбовець набув право, але її не отримав, разом із завіреними копіями карток грошового забезпечення. Також орган Державної прикордонної служби України, з якого військовослужбовець виключається (був виключений) зі списків військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби, перевіряє надані розрахунки, узагальнює їх та здійснює виплату належної індексації грошового забезпечення. Таким чином, Державна прикордонна служба України здійснює запобігання повторності виплат військовослужбовцям, які були звільнені з військової служби з метою уникнення фінансових порушень при нарахуванні та виплаті грошових компенсацій різного характеру. Враховуючи вищевикладене, відповідач зазначає, що позовна вимога щодо виплати середнього заробітку є незаконною та не відповідає чинному законодавству, оскільки протягом 2020, 2021, 2022 та 2023 роках позивач не проходив військову службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні (військовій частині НОМЕР_1 ).

Також відповідач вказав, що індексація грошового забезпечення не входить до складу грошового забезпечення, на яке мав право позивач та не відноситься до інших грошових доходів, які підлягають компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. Також наголошує на відсутність відповідних бюджетних коштів.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач проходив військову службу в НОМЕР_2 Прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.01.2019р. за № 17-ОС, позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15.01.2019 року.

З Витягу з наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України м.Краматорськ від 08 квітня 2022р. №135-ос вбачається, що позивача було звільнено в відставку за станом здоров`я. Остаточною датою закінчення проходження військової служби визначено 08 квітня 2022р..

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2023 року по справі № 200/4925/22, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із визначенням базового місяця - січень 2008 року.

На виконання рішення суду відповідачем 28.10.2023 р. нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 82370,85 грн..

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

У відповідності до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

19.07.2022 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022 р. (далі - Закон № 2352-ІХ), яким викладено в новій редакції норму ст.117 КЗпП України, а саме: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Саме невиконання цього обов`язку при звільненні спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що рішення суду від 20.01.2023 року по справі №200/4925/22 є підставою для настання передбаченою ст. 117 КЗпП України відповідальності у вигляді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.01.2019р. за № 17-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15.01.2019 року.

З Витягу з наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 від 08 квітня 2022р. №135-ос вбачається, що позивача було звільнено в відставку за станом здоров`я. Остаточною датою закінчення проходження військової служби визначено 08 квітня 2022р..

Отже, позивача було звільнено з військової служби 08 квітня 2022р. начальником НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні зобов`язання щодо проведення зі звільненим працівником повного розрахунку, невиконання якого спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України.

Наведене не було враховано судом першої інстанції, а тому безпідставно визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язано нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 66594,20 грн. (шістдесят шість тисяч п`ятсот дев`яносто чотири гривні 20 коп.).

Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення (28.10.2023), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України від 19.10.2000 за № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі Закон № 2050-III) сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 за № 159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до чинного законодавства.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 27.04.2020 у справі № 803/1314/17, від 25.09.2020 у справі № 803/1398/17, від 23.02.2021 у справі № 803/1423/17, від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20 та в ухвалі Верховного Суду від 16.01.2024 у справі № 120/4828/23, а тому твердження відповідача, що індексація грошового забезпечення не входить до складу грошового забезпечення колегією суддів не прийнято до уваги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-III формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-III дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 810/1092/17, від 13.01.2020 у справі N 803/203/17, від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19, від 15.10.2020 у справі № 240/11439/19 та від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20.

Як встановлено судом, фактична виплата позивачу доходу у вигляді індексації грошового забезпечення на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2023 року по справі № 200/4925/22 відбулася лише 28.10.2023, що не заперечується відповідачем.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно задоволено позов в цій частині.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду частковому скасуванню.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 р. у справі №200/6574/23 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 р. у справі № 200/6574/23 - змінити.

Абзац 2 та абзац 3 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 р. у справі № 200/6574/23 - виключити.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 р. у справі № 200/6574/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення 09 травня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко