Справа № 200/7054/23
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року справа №200/7054/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 р. у справі № 200/7054/23 (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Вищої Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Вищої Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (далі - відповідач, ВКДК), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення №Х-003/2023 від 27.10.2023.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним та скасування рішення №Х-003/2023 від 27.10.2023 - залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду: копію позовної заяви та належним чином завірені копії документів долучених позивачем до цієї позовної заяви; надати належним чином засвідчені докази, які були надані в якості додатків до позовної заяви, зазначивши "Згідно з оригіналом, прізвище ініціали позивача, дата засвідчення, підпис позивача".

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.12.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15.02.2024 визнано необґрунтованою заяву представника Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про відвід судді Донецького окружного адміністративного суду Голошивця І.О. Заяву про відвід судді Голошивця І.О. у справі № 200/7054/23 у порядку, визначеному частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалено передати для визначення судді, який буде розглядати заяву про відвід.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.02.2024 заяву Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про відвід судді у справі № 200/7054/23, - залишено без задоволення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.02.2024 визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Донецького окружного адміністративного суду Голошивця І.О. Ухвалено - заяву про відвід судді Голошивця І.О. у справі № 200/7054/23 у порядку, визначеному частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, передати для визначення судді, який буде розглядати заяву про відвід.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.02.2024 заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Донецького окружного адміністративного суду Голошивця І.О. у справі № 200/7054/23 - залишено без задоволення.

20 лютого 2024 року на адресу суду від Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (далі - відповідач), надійшло клопотання в якому відповідач просив:

-визнати факти, зазначені у цьому клопотанні, зловживанням позивачем процесуальними правами;

-залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним та скасування рішення №Х-003/2023 від 27.10.2023.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року задоволено клопотання Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання фактів зазначених у клопотанні зловживанням ОСОБА_1 процесуальними правами та залишення без розгляду позовної заяви, за позовною заявою ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним та скасування рішення №Х-003/2023 від 27.10.2023, а саме судом:

Визнано дії ОСОБА_1 , які полягають у поданні ним одночасно двох однакових позовів до Донецького окружного адміністративного суду та до Київського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до ВКДКА щодо визнання протиправним та скасування рішення ВКДКА №Х-003/2023 від 27.10.2023 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, зловживанням ним процесуальними правами.

Залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним та скасування рішення №Х-003/2023 від 27.10.2023 року.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у матеріалах справи у електронному суді не має ніякого клопотання від 20 лютого 2024 року від Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Зважаючи на вимоги п.11 ч. 5 ст. 44 КАС України, за якими визначено, що якщо позов, апеляційна, касаційна скарга подані до суду в електронній формі, позивач, особа, яка подала скаргу, мають подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі. Однак в порушення процесуальних норм відповідач направив дане клопотання поштою, його не має в електронному суді, позивач не міг його побачити та висловити свою думку, а суд не давав дозволу сторонам надсилати документи поштою, а не через електронний суд.

Суд вказує, що позовна заява позивача від 27.11.2023, яка була надіслана на адресу Донецького окружного адміністративного суду та надійшла відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду від 06.12.2023 отримала Єдиний унікальний номер судової справи 200/7054/23. Суд зауважує, що мотивувальна частина позовної заяви містила власне письмове підтвердження позивача, передбачене п.11 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: - «Позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, що може бути оформлене шляхом письмової заяви із зазначенням таких відомостей або іншим зручним способом. Ніяких інших справ з приводу оскарження рішення ВКДКА в судах України не має.»

Суд зауважує, що ОСОБА_1 був поданий аналогічний позов до Київського окружного адміністративного суду, в якому він просив поновити строк звернення до суду, так як оскаржуване рішення отримано тільки 17.11.2023 року згідно супровідного листа та визнати протиправним та скасувати рішення ВКДКА №Х-003/2023 від 27 жовтня 2023 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Позовна заява датована 14.12.2023 та підписана позивачем у той час, коли вже у Донецькому окружному адміністративному суді знаходилась його ж позовна заява до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Зазначає, що будь-які докази повинні подаватись належним чином завірені, у суду не було жодного документа належним чином завіреного від Київського окружного адміністративного суду, незрозуміло що це за фото були долучені відповідачем до свого клопотання, бо позивач досі його не бачив.

Київський окружний адміністративний суд розглядає якусь справу "про зобов`язання вчинити певні дії", у якій хоч і є відповідач Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури, але у справі фігурує (копії матеріалів справи про скасування Рішення ГУ ДМС України в місті Києві від 02.09.2014 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (5 аркушів); копія матеріалів справи про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (12 аркушів)

Тобто все позивач вірно зазначив у справі, що станом на грудень 2023 року по справі № 200/7054/23 не було подано також позову "з тими самими підставами".

В оскаржуваній ухвалі суду незрозуміло, на якій підставі суд міг встановити та вивчити без матеріалів справи 320/48168/23 один і той же предмет позову та одні і ті ж самі підстави позову можуть мати місце.

Суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи №200/7054/23 за період з 20.12.2023, тобто з дати відкриття провадження по справі, ОСОБА_1 на адресу суду були надіслані наступні клопотання та заяви: заперечення на відзив від 10.01.2024 (дата надходження до суду 16.01.2024); про прискорення розгляду справи від 11.02.2024 (засобами електронного суду); заява про відвід судді від 15.02.2024 (засобами електронного суду); 21.02.2024 про прискорення розгляду справи (засобами електронного суду).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що у справі № 320/48168/23 ті самі підстави, що зазначає у позовній заяві по справі №200/7054/23.

Крім того у справі №200/7054/23 позивачем та відповідачем було заявлено відвід судді першої інстанції, але суддя проігнорував заяви сторін щодо недовіри судді.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначено зокрема, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, ґрунтуються на невірній, власній інтерпретації Позивачем висновків суду першої інстанції, та норм КАС України. Так, Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 26.01.2024 відкрив провадження у справі № 320/48168/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ВКДКА у справі, в якій предметом спору є те ж саме Рішення ВКДКА від 27.10.2023 №X-003/2023, яке позивач просить визнати протиправним та скасувати з тих самих підстав.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем одночасно було подано два однакових позови до Донецького окружного адміністративного суду та до Київського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до ВКДКА щодо визнання протиправним та скасування рішення ВКДКА №Х-003/2023 від 27.10.2023 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, враховуючи приписи п.2 ч.2 ст.45 КАСУ (подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав), суд дійшов до висновку що такі дії позивача є зловживанням процесуальними правами, що суперечать завданню адміністративного судочинства та враховуючи приписи ч.3 ст.45 КАСУ залишив без розгляду позовну заяву.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України, установлено право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Процедура і порядок відкриття провадження у справі, повернення позовної заяви або відмова у відкритті провадження у справ встановлені главою 2 КАС України, зокрема:

- позовна заява повертається позивачу, якщо позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду (п.5 ч.4 ст. 169 КАС України);

- суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (п.4 ч.1 ст. 170 КАС України).

Відповідно до вимог ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (п.3 ч.1).

З огляду на положення пункту 3 частини 1 статті 240 КАС України з одним і тим же позовом можна лише раз звернутися до суду за захистом.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №800/411/17.

Системний аналіз приписів п.4 ч.1 ст. 170, ст. 240 КАС України дає підстави для висновку, що якщо провадження у справі відкрито помилково, необхідно розглянути та вирішити питання чи позов підлягає залишенню без розгляду, якщо є інший позов у справі заявлений між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Виходячи зі змісту цієї норми, достатньою та необхідною правовою підставою для відмови у відкритті провадження у справі є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність не завершеного розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 9 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Колегія суддів зазначає, що тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 11 квітня 2018 року у провадженні 11-257заі18.

Суд звертає увагу, що предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Під підставою позову розуміються обставини, з яких витікає право вимоги позивача, на яких позивач їх засновує.

У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Також, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 9901/433/18.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17 вказав, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись з цим позовом, просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №Х-003/2023 від 27.10.2023.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та підтверджено даними Єдиного державного реєстру судових рішень, Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 26.01.2024 відкрив провадження у справі № 320/48168/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Вищої Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №Х-003/2023 від 27 жовтня 2023 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Також матеріали справи містять копію позовної заяви у справі № 320/48168/23 надіслану відповідачу та отриману ним 05.02.2024, за якою ОСОБА_1 подав до суду аналогічний позов до ВКДКА з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і у справі № 200/7054/23.

Отже, предметом спору у цій справі та справі № 320/48168/23 є рішення ВКДКА від 27.10.2023 № Х-003/2023, яке позивач просить визнати протиправним та скасувати з тих самих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на час прийняття спірної ухвали у справі № 200/7054/23 в провадженні Київського окружного адміністративного суду вже перебувала справа № 320/48168/23.

Щодо посилання скаржника як на обґрунтування скарги на те, що у електронному суді не має клопотання Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 20 лютого 2024 року стосовно залишення позову без розгляду, колегія суддів зазначає, матеріали справи містять заяву відповідача з цим клопотання від 13.02.2024 яка надійшла до суду у паперовому вигляді та зареєстрована судом 20.02.2024. Відсутність заяви та додатків у електронному суді свідчить лише про недодержання судом першої інстанції вимог щодо їх долучення до електронної справи та не є підставою для скасування рішення суду.

Щодо посилання скаржника на порушення відповідачем положень п.11 ч. 5 ст. 44 КАС України, а саме направлення ним вище зазначеного клопотання без дозволу суду поштою, а не через електронний суд, що позбавило позивача висловити свою думку з приводу цього клопотання, колегія суддів зазначає, що відповідач не подавав позов, апеляційну, касаційну скаргу до суду в електронній формі, а отже не мав обов`язку подання документів виключно в електронній формі.

Крім того, неможливо залишити поза увагою те, що за приписами частини 8 статті 18 КАС України, реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі в порядку, визначеному цим Кодексом. Отже, приписами КАС України прямо передбачено право осіб на подання клопотання у паперовій формі.

Посилання скаржника на неотримання вказаної заяви відповідача, суд не приймає з огляду на те, що до заяви долученні докази її надіслання на адресу позивача. (а.с.87).

Так за положенням частини 8 статті 47 КАС України, у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та копій доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на те, що у суду не було жодного документа належним чином завіреного від Київського окружного адміністративного суду, оскільки суд, як першої так і апеляційної інстанції має доступ до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, що дозволяє суду перевірити таку інформацію.

Щодо посилання скаржника на те, що матеріали справи не містять належно завірених документів на підставі яких суд мав можливість встановити обставини щодо тотожності цієї справи зі справою № 320/48168/23, колегія суддів зазначає, що за приписами КАС України іншим учасникам справи у тому числі і відповідачу надсилається копія позовної заяви , що в даному випадку і відбулось. Тому суд мав можливість пересвідчитись у тотожності цих справ.

Також колегія суддів зазначає, що позивач вказаних обставин не спростовує та доказів в їх спростування не надає, зокрема копію позовної заяви у справі №320/48168/23, на яку посилається відповідач.

Щодо посилання скаржника на наявність заяви про відвід судді, колегія суддів зазначає, що вказане не є предметом розгляду в суді апеляційної інстанції. Крім того, з матеріалів справи, у тому числі електронної вбачається, що судом вирішувалось питання відводу.

Щодо подання скаржником до суд апеляційної інстанції ухвали Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року справа № 320/48168/23, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року справа № 320/48168/23 задоволено частково заяву представника Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із зловживанням позивачем процесуальними правами, залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області про визнання протиправним та скасування рішення №Х-003/2023 від 27 жовтня 2023 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. В задоволенні інших вимог заяви - відмовлено.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 320/48168/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області про визнання протиправним та скасування рішення Вищої Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №Х-003/2023 від 27 жовтня 2023 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що на момент прийняття оскаржуваної ухвали, зазначена ухвала у справі № 320/48168/23, не була прийняття судом та не набрала законної сили.

Колегія суддів зазначає, що позов може бути залишений без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 240 КАС України, яка не передбачає обов`язковість набрання законної сили судовим рішенням у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Такі вимоги передбачені у випадку закриття провадження на підставі статті 238 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про наявність передбаченої пунктом 3 частини першої статті 240 КАС України підстави для залишення позову без розгляду.

Щодо висновків суду першої інстанції про зловживання позивачем процесуальними правами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 9 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

За правилами пункту 2 частини 2 цієї статті з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до частини 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 45 КАС України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснення процесуальних дій (бездіяльності) зовні "схожі" на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків. Незважаючи на те, що такі дії мають повністю штучний характер, тобто не підкріплюються фактами об`єктивної дійсності, певні правові наслідки, які вигідні особі, все ж таки можуть існувати.

Колегія суддів зауважує, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

У правовій позиції Верховного Суду (постанова від 10 вересня 2021 року справа №766/20776/17) під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.

У постанові у справі № 800/482/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно із ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. У розумінні КАС України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Тому, будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач насамперед має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права. При цьому визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді адміністративної справи.

Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 07.04.2021 у справі № 9901/23/21, викладені правові висновки відповідно до яких саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 45, частині восьмій статті 139, частині першій статті 144, пункті 5 частини першої статті 145, статті 149 КАС України.

Так, під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованому перевантаженні роботи суду.

За положенням частини 2 статті 45 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Верховний Суд у постанові від 01.12.2022 у справі №640/36713/21 дійшов висновку, що подання позивачем кількох позовів до одного відповідача, з тим самим предметом та з однакових підстав без сплати судового збору свідчить про зловживання процесуальними правами.

При цьому, суд зазначає, що дійсно подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання позивачем декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, може свідчити про мету маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями.

У даному випадку позивачем не подавались декілька позовів до одного і того ж суду, що не може свідчити про мету маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями. У будь-якому випадку, здійснюючи розгляд даної справи у відкритому судовому засіданні, суд не позбавлений можливості отримати пояснення або з`ясувати дійсні мотиви, причини або інші обставини численних звернень позивача з цим позовом до суду, а також підстави позову, зазначені у цій справі і у справі № 320/48168/23.

Проте, право на доступ до правосуддя не повинне використовуватись учасником справи всупереч завданню адміністративного судочинства.

Зловживання процесуальними правами є несумісним з правом на доступ до суду і в разі встановлення таких зловживань відповідна позовна заява може бути залишено без розгляду.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі №826/12191/18 та від 15.07.2021 у справі № 420/698/21.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, мотивувальна частина позовної заяви у справі № 200/7054/23 містила власне письмове підтвердження позивача, передбачене п.11 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: - "Позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, що може бути оформлене шляхом письмової заяви із зазначенням таких відомостей або іншим зручним способом. Ніяких інших справ з приводу оскарження рішення ВКДКА в судах України не має."

У заяві про усунення недоліків від 09.01.2024 у справі 320/48168/23 та у позові, позивач надав власне письмове підтвердження про те, що ним також не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Наведене має ознаки повідомлення суду недостовірних відомостей, зловживанням позивачем процесуальним правом на звернення до суду.

Як зазначив Верховний Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 640/11396/19, подання двох однакових за змістом позовів породжує обґрунтовані сумніви у добросовісності позивача, за змістом статті 45 КАС України такі дії відповідають поняттю зловживання процесуальними правами, відтак дискредитує дії позивача в цілому - як щодо другого, так і щодо першого позову.

Враховуючи наведене та положення КАС України та зважаючи, що вищезазначені вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про залишення позову без розгляду у зв`язку з зловживанням позивачем процесуальними правами.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального права і не може бути скасована з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, ухвала суду є законною і обґрунтованою, доводами апеляційної скарги висновки викладені в судовому рішенні не спростовуються, інші підстави для скасування відсутні.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 р. у справі № 200/7054/23 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 р. у справі № 200/7054/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 08 травня 2024 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць