Справа № 560/17353/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/17353/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

08 травня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови в перерахунку пенсії з урахуванням стажу роботи з 01.06.1987 по 01.09.1999 у подвійному розмірі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та провести виплату пенсії з урахуванням стажу роботи з 01.06.1987 по 01.09.1999 на посаді лікар-ординатор у інфекційно-боксованому відділенні для дітей грудного віку Хмельницької міської дитячої лікарні в подвійному розмірі.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач відзначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія встановила наступне.

Так, згідно з відомостями трудової книжки позивач 29.07.1985 зарахований на посаду лікаря-ординатора грудного відділу, а 26.04.2007 - переведений на посаду виконуючого обов`язки заступника головного лікаря з медичної роботи лікарні.

Відповідно до витягу з наказу №100 від 01.06.1987 на ординатора інфекційно-боксированого відділу для дітей грудного віку ОСОБА_1 покладено обов`язки зав. відділенням і збережено 0,5 ставки лікаря-ординатора цього відділення з 01.06.1987.

Згідно з витягом з наказу №124 від 06.07.1987 на час профвідпустки зав. відділення інфекційно-боксированого відділу для дітей молодшого віку, обов`язки покладено на лікаря-ординатора ОСОБА_1 і дозволено заступництво на 0,5 ст. лікаря-ординатора з 06.07.1987.

За змістом наказу головного лікаря Хмельницької міської дитячої лікарні від 01.09.1999 №24 у зв`язку з виконанням наказу управління охорони здоров`я №108 міськвиконкому про скорочення 20 ліжок інфекційно-боксованого відділення для дітей грудного віку, а також з ціллю раціонального використання ліжкового фонду ліквідовано відділення для дітей грудного віку на 45 ліжок. На основі педіатричного відділення для дітей старшого віку №2 на 45 ліжок розгорнуто відділення для дітей молодшого і дошкільного віку на 60 ліжок. Лікаря-педіатра ОСОБА_1 переведено на посаду ординатора відділення молодшого і дошкільного віку.

У карточці-справці містяться відомості про розрахунок заробітної плати лікаря-ординатора ОСОБА_1 : 110 + 16.5 = 126.5, тобто, 15% надбавки за роботу з інфекційними хворими.

Згідно з листом Комунального підприємства "Хмельницька міська дитяча лікарня" Хмельницької міської ради від 04.10.2021 №674 позивач з 1987 по 1999 рік дійсно працювала лікарем-ординатором інфекційно-боксованого відділення для дітей грудного віку Хмельницької міської дитячої лікарні із нарахуванням заробітної плати з доплатою в розмірі 15% за шкідливі умови праці в інфекційних відділеннях. Наявні накази про реорганізацію відділень інфекційно-боксованого для дітей грудного віку та інфекційно-боксованого відділення для новонароджених (№24 від 01.09.19999 та №20 від 30.07.1999). Також збережені особові рахунки про нарахування заробітної плати працівникам вказаних відділень, які відображають доплати в розмірі 15% за шкідливі умови праці в інфекційних відділеннях. Установчі накази щодо створення інфекційно-боксованого відділення для дітей грудного віку та інфекційно-боксованого відділення для новонароджених в закладі не збереглися.

З 30.08.2021 позивачу призначено пенсію за віком, розмір якої обчислено згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 29.06.2023 щодо перерахунку пенсії з врахуванням періоду роботи у 1987 - 1999 роках до страхового стажу в пільговому обчисленні згідно з статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом від 14.07.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії, оскільки з наявних документів неможливо чітко визначити період роботи в інфекційно-боксованому відділенні для дітей грудного віку.

Позивач, вважаючи порушеними свої права, звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно з ст. ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Трудовий стаж встановлюється на підставі уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17 (адміністративне провадження № К/9901/24469/18).

Як було відзначено судом першої інстанції, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, виключно виконання певних робіт, з яким законодавство пов`язує право особи на зарахування до стажу відповідного відпрацьованого часу, надає право особі на зарахування цього стажу в подвійному розмірі.

Так, відмовляючи позивачу у проведенні перерахунку пенсії з врахуванням стажу роботи з 01.06.1987 по 0.09.1999 року, відповідач за результатами перевірки первинних документів позивача встановив:

- у відомостях по нарахуванню заробітної плати посада зазначена лікар-педіатр, назва відділення не вказана;

- в особових рахунках зазначена доплата у розмірі 15% від окладу, але за що ця доплата не вказано;

- документи про створення інфекційно-боксованого відділення для дітей грудного віку та переведення до зазначеного відділення відсутні.

Натомість, як достеменно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_1 остання 29.07.1985 року була зарахована на посаду лікаря-ординатора грудного відділення Хмельницької міської дитячої лікарні.

Відповідно до листа КП "Хмельницька міська дитяча лікарня" Хмельницької міської ради № 674 від 01.10.2021 року позивач у період з 1987 року по 1999 рік працювала ординатором інфекційно-боксованого відділення для дітей грудного віку із нарахуванням заробітної плати з доплатою в розмірі 15% за шкідливі умови праці в інфекційних відділеннях.

В матеріалах справи наявні особові рахунки про нарахування заробітної плати позивача, в яких відображені доплати у розмірі 15% за шкідливість праці.

Відповідач, відмовляючи у проведенні перерахунку пенсії позивача відзначив про неможливість визначення періоду роботи позивача в інфекційно-боксованому відділенні для дітей грудного віку.

Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, у період з 1987 по 1999 рік інфекційно-боксоване відділенні для дітей грудного віку та інфекційно-боксоване відділенні для новороджених зазнавало реорганізації, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями наказів.

Як підтверджується листом КП "Хмельницька міська дитяча лікарня" Хмельницької міської ради № 674 від 01.10.2021 року, установчі накази щодо створення інфекційно-боксованого відділення для дітей грудного віку та інфекційно-боксованого відділення для новонароджених в закладі не збереглися, хоча були здійснені всі заходи для відновлення відповідних наказів (надавались офіційні запити до міського управління охорони здоров`я, піднімались всі наявні документи, які підтвердили наявність наказів про відкриття відділень).

При цьому, повідомлено, що головними спеціалістами пенсійного фонду неодноразово здійснювалися зустрічні перевірки щодо нарахування пільгових пенсій працівникам вказаних відділень. Згідно наданих документів, претензій щодо підтвердження стажу роботи в інфекційних відділеннях не було. Всім працівникам відділень інфекційно-боксованого відділення для дітей грудного віку та інфекційно-боксованого відділення для новонароджених, стосовно яких проводилися перевірки, пенсію з врахуванням роботи в інфекційному відділенні було призначено.

Судова колегія зауважує, що працівник не може відповідати за порядок оформлення та зберігання установчих документів закладу, де працює, а також за правильність записів у його трудовій книжці. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Приписами статті 7 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначено, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Спільним листом від 29.12.2005 №625/0/15-05/039-6, №10.01.09/2606, №16918/02-20 Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України надано роз`яснення, що згідно із Законом України "Про внесення змін до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 10.07.2003 р. час роботи, зокрема в інфекційних закладах (відділеннях) та психіатричних закладах охорони здоров`я зараховуються до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до роз`яснень МОЗ України №05.03-18-54/973 від 27.01.2010 "інфекційний заклад (відділення)" є заклад (відділення), де надають медичну допомогу - хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.

Крім того, Інструкція по санітарно-епідеміологічному режиму і охороні праці персоналу інфекційних лікарень (відділень), затверджена наказом МОЗ СРСР №916 від 04.08.1983, що діє на території України згідно вказівки МОЗ України №165 від 23.05.1996, призначена для головних лікарів і персоналу інфекційних лікарень інфекційних відділень, а також для працівників санітарно-епідеміологічних та дезинфекційних станцій, та містить ідентичні вимоги і норми щодо режиму та охорони праці працівників інфекційних лікарень (відділень), бактеріологічних і вірусологічних інфекційних лікарень та бактеріологічних лабораторій, що обслуговують інфекційні відділення лікарень.

За даними Медичної енциклопедії, БОКС в медицині, це приміщення для ізоляції тяжкохворих, хворих інфекційними захворюваннями. В лікарні або клініці під бокс відгороджують частину лікарняної палати чи надають окреме приміщення. Бокс облаштовується в інфекційних або дитячих лікувальних установах для запобігання внутрілікарняних заражень.

Отже, інфекційно-боксоване відділення для дітей грудного віку Хмельницької міської дитячої лікарні в період з 01.06.1987 по 01.09.1999 було призначене для надання медичної допомоги дітям, хворим на інфекційні хвороби, і в розумінні статті 60 Закону "Про пенсійне забезпечення" є повноцінним інфекційним відділенням, облаштованим ліжко-місцями, відповідним устаткуванням та штатом медичних працівників згідно штатному розкладу лікарні.

Відтак, за правилами статті 60 Закону № 1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я після 2004 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 року у справі № 689/872/17, від 20.04.2022 року у справі № 214/3705/17, від 27.04.2023 року у справі №160/14078/22, у яких суд дійшов висновку про зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.04.2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом № 1058-IV.

Також, у постанові від 03.11.2021 року у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону № 1788-ХІІ, то він мав би виключити із Закону № 1058-IV усі інші положення, чого зроблено не було.

Окрім того, судова колегія звертає увагу на наступне.

Особливості звернення за призначенням пенсії та особливості розгляду таких документів органом Пенсійного фонду України визначає Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1(далі - Порядок).

Згідно п. 4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Таким чином, направлення запиту та перевірки інформації, поданої для призначення пенсії, належать до компетенції пенсійного фонду.

При цьому, судова колегія зауважує, що виключно встановлення факту подання недостовірних відомостей, а не виникнення сумнівів і проведення перевірки, є підставою для відмову у призначенні чи перерахунку пенсії.

Посилання відповідача на неможливість чіткого встановлення періоду роботи позивача в інфекційно-боксованому відділенні для дітей грудного віку не може бути підставою для настання для позивача несприятливих наслідків, з урахуванням того, що сама позивач вчинила усі необхідні дії для надання пенсійному органу максимально можливого пакету документів, який стосується закладу, де вона працювала у спірний період.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 по справі №348/463/17 та від 13.02.2020 по справі №523/19088/16-а та від 21.02.2020 у справі №291/99/17.

В даному випадку, відповідачем не доведено факту подання позивачем документів, які містять недостовірні відомості.

Будь-яких посилань на невідповідність поданих позивачем документів чинному законодавству (або їх недостовірності) відповідач не навів.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги в оскаржуваній відповідачем частині, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року відповідає.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.