Справа № 520/27044/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 р. Справа № 520/27044/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 (ухвалене суддею Григоровим Д.В.) по справі № 520/27044/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 третя особа Регіональне управління сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_2 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не включення ОСОБА_1 до наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн. у липні 2022 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити додаткову грошову винагороду ОСОБА_1 за липень 2022 року в розмірі до 100000 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2022 р. № 245 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 , командира 1 стрілецької роти, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 17.10.2022 р. № 228 у відставку, відповідно до п.п. а п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з 29.10.2022 р. виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 18.11.2022 р., яка набрала законної сили 29.11.2022 р., у справі № 953/4787/22 провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності майора ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрито, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

29.11.2022 р. позивач звернувся із заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив виплатити йому додаткову винагороду за липень 2022 року в розмірі 100000 грн. оскільки судовим рішенням яке набрало законної сили 29.11.2022 р., встановлено, що позивач не скоював військового адміністративного правопорушення, за яке його безпідставно позбавили додаткової винагороди.

Листом від 28.02.2023 р. № 798 командиром Військової частини НОМЕР_1 за результатами розгляду запиту адвоката Солнцева О.Ю. повідомлено, що ОСОБА_1 додаткова винагорода в розмірі 100000 грн., в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби з 01 по 29 жовтня 2022 року нарахована та виплачена в повному обсязі в сумі 93 548,39 грн.; за весь період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 нараховано та виплачено 794 585,86 грн. Також повідомлено, що особова справа ОСОБА_1 знищена в результаті ракетного обстрілу та в теперішній час відновлюється.

Позивач вважаючи, що за липень 2022 року додаткова винагорода відповідачем йому виплачена не у повному розмірі, а лише у розмірі 26919,80 грн., звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду адміністративної справи не установлений факт нездійснення доплати додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 за липень місяць 2022 року в обсязі, про який вказує позивач.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (в подальшому - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII, порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 40 Закону № 2232-XII, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України "Про Збройні Сили України", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в подальшому - Закон України № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців;

до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (в подальшому - Порядок № 260).

Згідно із п. 2 Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років; до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія; до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. Про введення воєнного стану в Україні, в країни введено воєнний стан із 05 год.30 хвилин 24.02.2022 р. строком на 30 діб, термін дії якого продовжено наступними Указами Президента України до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні та № 69/2022 Про загальну мобілізацію, КМУ 28.02.2022 р. прийнято Постанову № 168, пунктом 1 якої встановлено, що на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із п. п. 2-1, 3,5 Постанови Кабінету Міністрів України № 168, порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів, постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 р.

Судовим розглядом встановлено, що 29.11.2022 р. позивач звертався до відповідача з вимогою виплатити йому додаткову винагороду за липень 2022 року, в розмірі 100000 грн.

Проте, судовим розглядом встановлено та не спростовано відповідачем, що відсутнє будь-яке рішення відповідача за заявою позивача від 29.11.2022 р., яка в цей же день отримана відповідачем.

Відповідно до п. 2. 1. 6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124, рапорт (заява) писмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно із п. 3.11.6 вищезазначеної інструкції, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконанні не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документу у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5 встановлено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

За наслідками аналізу вказаних положень, можна дійти висновку, що дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду у справі № 560/1651/20 від 17.02.2022 р.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, за загальним правилом, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Водночас, зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Із урахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки в спірних правовідносинах, із урахуванням відсутності будь-якого рішення за заявою позивача, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 29.11.2022 р. із дотриманням вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124.

Доводи апелянта, що, з урахуванням постанови Київського районного суду м. Харкова від 18.11.2022 р., у справі № 953/4787/22, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності майора ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, на підставі п.п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відповідач повинен був йому виплатити грошове забезпечення за липень 2022 року в розмірі 100000 грн., суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав.

Як вбачається з вищезазначеної постанови суду, вона прийнята за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, що надійшла з Військової частини НОМЕР_3 Міністерства Оборони України про притягнення до адміністративної відповідальності майора ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за те, що він, відповідно даних, які містяться в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення від 17.08.2022 р. не повідомив вчасно вище командування про нез`явлення солдата ОСОБА_2 до місця несення служби з лікувального закладу

Проте, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів, що наявність вищезазначеної справи про адміністративне правопорушення вплинула на розмір грошового забезпечення позивача за липень 2022 року.

Також, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи апелянта, що доданою до позовної заяви випискою по картці/рахунку, виданою 11.07.2023 р. ІНФОРМАЦІЯ_3 , про рух коштів ОСОБА_1 за період з 01.07.2022 р. по 11.07.2023 р. підтверджено наявність невиплаченої йому додаткової винагороди в серпні 2022 року саме за липень 2022 року, оскільки в цій виписці, зокрема в графі деталі операції відсутня інформації, за який саме місяць надійшли кошти.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 р. та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме: зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 29.11.2022 р. із дотриманням вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 р. № 124; в іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 по справі № 520/27044/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.11.2022 р. із дотриманням вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 р. № 124.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін