Справа № 260/10328/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/10328/23 пров. № А/857/4649/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року (головуючий суддя Скраль Т.В., м. Ужгород) у справі №260/10328/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

24.11.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №80 від 29.06.2023; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу роботу в колгоспі «Зоря комунізму» с.Нижні Ремети Берегівського району Закарпатської області з 20.08.1981 по 30.10.1982, в Закарпатській обласній організації кролівників і звірівників-любителів з 02.01.1984 по 01.10.1987 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статей 26-27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати його звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - з 22.06.2023 року.

Позов обґрунтовує тим, що разом із заявою про призначення пенсії подав до Пенсійного фонду трудову книжку колгоспника, яка містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у Закарпатській обласній організації кролівників і звірівників-любителів та колгоспі «Зоря комунізму». Трудова книжка не містить жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці колгоспника позивача. Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці колгоспника позивача відповідачами не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачами при визначенні стажу позивача. Окрім того, факт роботи позивача в спірні періоди колгоспі «Зоря комунізму» у період з 20.08.1981 по 30.10.1982 можуть підтвердити наступні свідки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював там з 15.06.1978 по 12.05.1999, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працював з 01.08.1980 по 03.03.1999; у Закарпатській обласній організації кролівників і звірівників-любителів період з 02.01.1984 по 01.10.1987 може підтвердити свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який працював там з 16.09.1982 по 03.01.1997 та надав підтверджуючу заяву, написану у нотаріуса.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року адміністративним позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 29 червня 2023 року № 80. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02 січня 1984 року по 01 жовтня 1987 року у Закарпатській обласній організації кролівників і звірівників-любителів та з 20 серпня 1981 року по 30 жовтня 1982 року в колгоспі «Зоря комунізму» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 22 червня 2023 року із врахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області) подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що розглянувши документи подані для призначення пенсії позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (структурного підрозділу, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) встановлено, що загальний страховий стаж відповідно до ст.24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 18 років 4 місяці 9 днів. Апелянт вказує, що наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії за віком. Відповідно до статті 26 Закону № 1058 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу, в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; після досягнення віку 65 років - за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років. Страховий стаж позивача становить 18 років 4 місяці 9 днів. Отже, право на пенсійну виплату позивач набуде після досягнення 65-річного віку, з 14.07.2025. В ході розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи з 20.08.1981 по 30.10.1982 згідно архівної довідки від 19.08.2020 № Г117/07-05, оскільки стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року підтверджується трудовою участю в громадському господарстві із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімумів трудової участі в громадському господарстві. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який необхідний позивачу для призначення пенсії, апелянт вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (структурний підрозділ, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) правомірно прийнято рішення за № 80 від 29.06.2023 про відмову у призначенні пенсії. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

22 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

29 червня 2023 року Головне управління ПФУ в Кіровоградській області рішенням № 80 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до вказано рішення страховий стаж особи становить 18 років 4 місяці 9 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 20.08.1981 по 30.10.1982 згідно архівної довідки від 19.08.2020 № Г- 117/07-05, оскільки стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року підтверджується трудовою участю в громадському господарстві із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімумів трудової участі в громадському господарстві.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели ті обставини, на яких ґрунтуються їхні заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з абзацом першим частини 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положеннями статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (Закон №1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому, підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Разом з тим, позивачем при поданні заяви 22 червня 2023 року № 1645 про призначення/перерахунок пенсії було надано трудову книжку НОМЕР_1 від 01 жовтня 1987 року та трудову книжку колгоспника № НОМЕР_2 . Відповідно до записів трудової книжки колгоспника з 02 січня 1984 року по 01 жовтня 1987 року ОСОБА_1 працював у Закарпатській обласній організації кролівників і звірівників-любителів.

Крім того, відповідно до архівної довідки Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 19 серпня 2020 року №Г-117/07-05, згідно книги протоколів засідань правління колгоспу та загальних зборів колгоспників «Зоря комунізму», ОСОБА_1 прийнято на роботу шофером (Протокол № 11 від 20 серпня 1981 року) та звільнено з роботи за власним бажанням (Протокол № 11 від 30 жовтня 1982 року).

29 червня 2023 року Головне управління ПФУ в Кіровоградській області рішенням № 80 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до вказано рішення страховий стаж особи становить 18 років 4 місяці 9 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 20.08.1981 по 30.10.1982 згідно архівної довідки від 19.08.2020 № Г- 117/07-05, оскільки стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року підтверджується трудовою участю в громадському господарстві із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімумів трудової участі в громадському господарстві.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Водночас, апелянтом не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Положення статті 56 Закону №1788 свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Апеляційний суд звертає увагу, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02 січня 1984 року по 01 жовтня 1987 року у Закарпатській обласній організації кролівників і звірівників-любителів та з 20 серпня 1981 року по 30 жовтня 1982 року в колгоспі «Зоря комунізму» та про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по віку від 22 червня 2023 року із прийняттям відповідного рішення та із врахуванням висновків суду по даній справі.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі № 260/10328/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний