Справа № 140/2194/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/2194/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач-2) про визнання дій ГУ ПФУ у Волинській області протиправними щодо відмови в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII); визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 05.02.2024 №02 про відмову у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з дня виникнення права на призначення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), та з метою реалізації права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII звернулася із відповідною заявою до ГУ ПФУ у Волинській області, подавши всі необхідні документи. Однак рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 05.02.2024 №02 відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що не підтверджено факт проживання (роботу) 3 роки станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення.

Із цим рішенням ОСОБА_1 не погоджується та зазначає, що починаючи з січня 1986 року по даний час вона постійно проживає (з реєстрацією та без реєстрації) в смт. Маневичі Волинської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. При цьому, в період з 01.09.1985 по 26.06.1989 вона навчалася в педагогічному училищі ім. Ярослава Галана у місті Луцьку Волинської області, однак свого постійного місця проживання не змінювала, а вихідні дні та канікули (понад три місяці щороку) проводила у смт. Маневичі Волинської області. При цьому, наявність у неї чинного посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) підтверджує той факт, що станом на 01.01.1993 вона проживала (пропрацювала) в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років та спростовує доводи відповідача-2 з даного приводу. З урахуванням наведеного вважає, що рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 05.02.2024 №02 їй безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ГУ ПФУ у Волинській області позовних вимог не визнав та у їх задоволенні просив відмовити повністю, посилаючись на правомірність рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 05.02.2024 №02, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки згідно з довідкою виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області від 21.11.2023 № 5163 підтверджений період роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 06 місяців 11 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку. Також зазначив, що відповідно до диплому № 824020 позивач навчалася з 01.09.1985 по 26.06.1989 в педагогічному училищі у місті Луцьку, який знаходиться на території, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Одеській області позовних вимог також не визнав та у їх задоволенні просив відмовити повністю, оскільки поданими документами підтверджено, що позивач проживала та працювала у зоні гарантованого добровільного відселення 33 роки 05 місяців 01 день, в тому числі станом на 01.01.1993 - 2 роки 06 місяців 11 днів, відтак у неї відсутнє право на призначення дострокової пенсії за віком.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянки, яка постійно працювала або проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення (Категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 25.01.1994 Волинською обласною державною адміністрацією.

30.01.2024 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням.

Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності надійшла для розгляду до ГУ ПФУ в Одеській області та рішенням якого від 05.02.2024 №02 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 статті 55 Закону №796-XII, оскільки відсутній необхідний період проживання чи роботи в зоні гарантованого добровільного відселення. При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що вік заявниці - 54 роки; страховий стаж становить 28 років 10 місяців 14 днів, страховий стаж враховано за всіма наданими документами; документами підтверджено, що позивач проживала та працювала у зоні гарантованого добровільного відселення 33 роки 05 місяців 01 день, в тому числі станом на 01.01.1993 - 2 роки 06 місяців 11 днів.

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Волинською обласною державною адміністрацією видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3) як такій, що постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення.

Як вбачається з рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 05.02.2024 №02, фактичною підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ є непідтвердження проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років (підтверджено 2 роки 06 місяців 11 днів).

Надаючи оцінку цим висновкам ГУ ПФУ в Одеській області, суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

При вирішенні спору суд враховує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а обов`язковою умовою наявності в особи такого права є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років до 01.01.1993, при цьому особам, які додатково до вказаних вище умов проживали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31.07.1986, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки).

Так, довідкою виконавчого комітету Маневицької селищної ради від 21.11.2023 №5163 підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та постійно проживає з 09.10.1990 по даний час в смт. Маневичі Волинської області.

Також записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 03.06.1988 по 01.08.1988 працювала на посаді вихователя дитячого яслі-садка №4 «Сонечко» в Установі ОВ 302/42; з 01.08.1989 по 19.08.1990 на посаді виховательки дитячого садка у колгоспі «Маяк» Маневицького району Волинської області; з 20.08.1990 знову була прийнята на посаду вихователя дитячого яслі-садка №4 «Сонечко» в Установі ОВ 302/42, з 01.01.1991 яслі-садок №4 «Сонечко» переданий на баланс Маневицької селищної ради, а 26.11.1998 звільнена з посади вихователя Маневицького дитячого яслі-садка №4 (записи №№1-7) .

Крім того, до заяви про призначення пенсії від 30.01.2024 позивач долучила, зокрема, такі документи:

довідки Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України №42» від 22.12.2023 №42/7/175 та №42/7/176, якими підтверджено, що ОСОБА_1 була прийнята та працювала вихователем в яслі-садку «Сонечко» з 03.06.1988 по 01.08.1988 та з 20.08.1990 по 01.01.1991, довідку від 11.12.2023 №42/7/169, якою підтверджено, що згідно рішення Маневицького райвиконкому №245 яслі-садок №4 «Сонечко» з 01.01.1991 був переданий з балансу Установи ОВ-302/42 на баланс Маневицької селищної ради, весь робочий колектив, в тому числі і позивача, на підставі вказаного рішення був переведений з Установи ОВ-302/42 в Маневицьку селищну раду, довідку від 11.12.2023 №42/7/167, згідно якої Установа ОВ-302/42 перейменовано у Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України №42»;

довідки закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №4 «Сонечко» смт. Маневичі Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області від 18.12.2023 №63, згідно з якою позивач дійсно працювала на посаді вихователя Маневицького дитячого яслі-садка №4 «Сонечко» згідно рішення Маневицького райвиконкому №245 від 01.01.1991, звільнена з посади 20.11.1997 згідно наказу від 26.11.1997 №105, та довідку від 04.12.2023 №60, згідно з якою повна юридична адреса закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №4 «Сонечко» смт. Маневичі Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області: Волинська область, смт. Маневичі, вулиця 100-річчя Маневич, 61.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова №106) смт. Маневичі Волинської області включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Судом з копії диплому серії НОМЕР_3 встановлено, що у період з 1985-1989 роках ОСОБА_1 навчалася в педагогічному училищі ім. Ярослава Галана, що розташоване у місті Луцьку Волинської області (вказана обставина позивачем не заперечується), та, як видно із довідки виконавчого комітету Маневицької селищної ради від 21.11.2023 №5163, у цей період вона не була зареєстрована в смт. Маневичі Волинської області.

Проте суд зазначає, що загальновідомим є те, що під час навчання в училищі були вихідні та святкові дні, також навчання переривалося на період канікул, а навчальний заклад знаходився на території Волинської області, та відповідачами не може заперечуватися можливість позивача приїжджати від місця навчання до місця проживання.

Таким чином, відомості диплому самі по собі не можуть спростовувати факт проживання позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, який був перевірений при встановленні їй статусу потерпілої особи від наслідків Чорнобильської катастрофи комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утвореної уповноваженим органом.

Суд наголошує, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується виданим Волинською обласною державною адміністрацією посвідченням серії НОМЕР_1 як такій, що постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення. Як уже зазначалося вище, згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) видається тим особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 серед іншого зазначалось: «Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону №796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому у постанові від 29.01.2020 у справі №572/245/17 Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

У розглядуваній справі відповідачем-2 не заперечується наявність у ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку слугувало неможливість підтвердження факту постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років з моменту аварії до 01.01.1993. Поряд з тим наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи вказує на дотримання умови щодо проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 05.02.2024 №02 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з тих мотивів, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, становить менше 3 років.

З огляду на встановлені обставини та правове регулювання спірних правовідносин рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 05.02.2024 №02 є протиправним та підлягає скасуванню.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить визнати протиправними дії саме ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. Водночас суд зазначає, що ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову в призначенні пенсії, відтак така позовна вимога до вказаного відповідача є безпідставною. Також варто звернути увагу на те, що відмова органу Пенсійного фонду в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ була оформлена рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 05.02.2024 №02, якому суд надав правову оцінку. У такому випадку саме рішення є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України.

Вирішуючи вимоги зобов`язального характеру, суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ в Одеській області при розгляді заяви позивача від 30.01.2024 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ обмежився лише дослідженням періоду проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993, та констатувавши, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 становить менше 3 років, з цих підстав відмовив у призначенні пенсії. Враховуючи, що позивачу виповнилося 54 роки, то для реалізації права на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ пенсійний вік підлягає зменшенню на 6 років. Однак за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо наявності усіх умов для надання позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (у цьому випадку щодо наявності правових та фактичних підстав для зменшення позивачу пенсійного віку на 6 років), суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти категоричного висновку про наявність у позивача права на призначення вказаної пенсії. Саме до повноважень органів Пенсійного фонду віднесено зарахування певних періодів проживання та трудової діяльності до страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Враховуючи вище зазначене, позовні вимоги зобов`язального характеру належить задовольнити частково у спосіб зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 30.01.2024 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог зобов`язального характеру.

У вказаному контексті суд звертає увагу, що згідно правових висновків викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивача від 30.01.2024 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Одеській області.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ПФУ в Одеській області судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 605,60 грн, сплачений квитанцією від 22.02.2024 в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05 лютого 2024 року №02 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 січня 2024 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, місто Одеса, вулиця Канатна, 83, ідентифікаційний код 20987385).

Суддя О. О. Андрусенко