Справа № 140/2328/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/2328/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач-2), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.03.2024 (а.с. 22), яка ухвалою суду від 14.03.2024 прийнята до розгляду, просить: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №53 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 10.05.2007 на території Республіки Казахстан та призначити пенсію за віком, починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії 05.06.2023 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, отримавши право на призначення пенсії за віком, 05.06.2023 звернулася із заявою про призначення пенсії. Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 28.06.2023 відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, яке було обґрунтоване невідповідністю анкетних даних у поданих документах: трудовій книжці, дипломі про освіту та архівних довідках. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 07.12.2023 у справі №161/17917/23, яке набрало законної сили, встановлено факт належності позивачу поданих відповідачу документів.

З урахуванням наведеного зазначає, що 15.01.2024 вона повторно звернулася із заявою про призначення пенсії та відповідними документами. Однак рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №53 їй знову відмовлено у призначенні пенсії, мотивуючи відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 30.06.2000 у зв`язку з тим, що з 19.06.2023 року Україною припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Позивач не погоджується з рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №53 та зазначає, що наявність права на призначення пенсії, так і зарахування періодів роботи до страхового стажу, не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць вищевказаної Угоди. У свою чергу, оскільки записами її трудової книжки підтверджено спірний період роботи на території Республіки Казахстан, тому такий період повинен бути зарахований до її страхового стажу.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ у Волинській області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні повністю з мотивів правомірності оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №53 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ у Вінницькій області позов також не визнав та просить відмовити у його задоволенні повністю. В обґрунтування своєї позиції вказав, що 15.01.2024 позивач звернулася із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто ГУ ПФУ у Вінницькій області, яким прийнято рішення №053 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, при цьому, за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи позивача з 01.01.1992 по 30.06.2000 на території Республіки Казахстан, оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим стаж роботи зараховується по 31.12.1991.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.06.2023 та 20.06.2023 зверталася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV (а.с. 33, 36).

За принципом екстериторіальності вказані заяви надійшли для розгляду до ГУ ПФУ в Одеській області та ГУ ПФУ в Харківській області, якими було прийнято рішення від 12.06.2023 №53 та від 28.06.2023 №53 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 34, 38).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 07.12.2023 у справі №161/17917/23, яке набрало законної сили 11.01.2024, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ГУ ПФУ в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено, зокрема, встановлено, що трудова книжка НОМЕР_1 , заведена 30.07.1981, диплом серії НОМЕР_2 від 23.07.1981, виданий Сокальським середнім міським професійно-технічним училищем №3, свідоцтво про укладення шлюбу серії серії НОМЕР_3 від 11.10.1986, видане Рудниківською сільською радою Маневицького району Волинської області належать ОСОБА_1 (а.с. 14-15).

15.01.2024 ОСОБА_1 знову звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням (а.с. 40), та вказану заяву за принципом екстериторіальності було скеровано до ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 22.01.2024 №53 ОСОБА_1 з 15.01.2024 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, при цьому її страховий стаж становив 30 років 2 місяці 7 днів (а.с. 41).

В подальшому ГУ ПФУ у Вінницькій області, з урахуванням листа ГУ ПФУ у Волинській області від 20.02.2023 №0300-0304-9/10312 (а.с .46), переглянуло рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 (а.с. 42) та прийняло рішення №53 про відмову у призначенні пенсії (а.с. 43).

При цьому у вказаному рішенні ГУ ПФУ у Вінницькій області №53 зазначено, що страховий стаж позивача становить 22 роки 04 місяці 18 днів. За даними документами до страхового стажу не зараховано період роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 30.06.2000, оскільки з 19.06.2023 Україною припинено участь в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому до страхового стажу зараховується періоди роботи на території СРСР по 31.12.1991 включно. Враховуючи вищевикладене, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Незгода позивача із таким рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №53 про відмову у призначенні пенсії стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, норми Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік (60 років), а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Як вбачається з оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №53, фактичною підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком вказано відсутність необхідного страхового стажу 30 років (наявний стаж 22 роки 04 місяці 18 днів). При цьому, у вказаному рішенні відповідач-2 зазначив, що позивачу до страхового стажу не зараховано період роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 30.06.2000, оскільки з 19.06.2023 Україною припинено участь в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому до страхового стажу зараховується періоди роботи на території СРСР по 31.12.1991 включно.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1981, приналежність якої ОСОБА_1 встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду від 07.12.2023 у справі №161/17917/23, яке набрало законної сили 11.01.2024 (а.с. 14-15), судом встановлено, що позивач у періоди з 08.07.1988 по 12.04.1993 (записи №№7-10), з 12.04.1993 по 04.06.1993 (записи №№11-12), з 07.06.1993 по 01.04.1997 (записи №№13-15) та з 05.04.1997 по 10.05.2007 (записи №№16-17) працювала на різних підприємствах, що розташовані на території Республіки Казахстан (а.с. 11-13).

Вказані записи про періоди роботи позивача на території Республіки Казахстан містять дати прийому, переведення та звільнення з роботи, реквізити наказів (їх дату та номер), посади на якій працювала позивач, засвідчені підписами відповідальних осіб та відтисками печаток підприємств, не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-ІV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно зі статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (підписана Україною 13.03.1992), пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Відповідно до статті 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11 вказаної Угоди).

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.

Наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено трудовий стаж, який підлягає безумовному врахуванню при встановленні права на пенсію.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 № 1906-IV (далі Закон № 1906-IV) чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами частини другої статті 24 Закону № 1906-IV визначено, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 1906-IV припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, осіб, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

З урахуванням наведеного суд вважає, що періоди роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 12.04.1993, з 12.04.1993 по 04.06.1993 та з 07.06.1993 по 01.04.1997 та з 05.04.1997 по 30.06.2000, які підтверджені записами трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1981, повинні бути зараховані до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком.

Крім того, як встановлено судом вище, трудовою книжкою НОМЕР_1 від 30.07.1981 підтверджено, що позивач працювала на підприємствах, що розташовані на території Республіки Казахстан, не лише у вищевказані періоди (тобто по 30.06.2000), а і у період з 01.07.2000 по 10.05.2007 (а.с. 11-13).

Водночас з форми РС-право вбачається, що ГУ ПФУ у Вінницькій області не зараховано до страхового стажу позивача також період її роботи на території Республіки Казахстан з 01.07.2000 по 10.05.2007 (а.с. 44).

Матеріалами справи підтверджено, що 02.02.2024 позивач зверталася до відповідача-1 із заявою про надання інформації щодо незарахованого періоду роботи, зокрема, з 05.04.1997 по 10.05.2007 (а.с. 23). Та на вказану заяву ГУ ПФУ у Волинській області листом від 26.02.2024 №2922/1856/Т-02/8-0300/24, посилаючись лише на припинення дії для України Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, повідомило, що до страхового стажу не було враховано періоди роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 (а.с. 7-8).

Разом з тим, суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ у Вінницькій області №53 взагалі не зазначено причин незарахування до страхового стажу вказаного періоду роботи з 01.07.2000 по 10.05.2007 (а.с. 43), таких причин не зазначено відповідачами і у відзивах на позовну заяву.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути вмотивованим.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

З урахуванням наведеного та враховуючи те, що відповідач-2 при прийнятті рішення №53 не зарахував до страхового стажу позивача також період її роботи на території Республіки Казахстан з 01.07.2000 по 10.05.2007 (а.с. 44), при цьому в оскаржуваному рішенні не зазначено з яких причин такий період роботи не був зарахований, в той же час ГУ ПФУ у Волинській області у листі від 26.02.2024 №2922/1856/Т-02/8-0300/24 (а.с. 7-8) зазначило ті ж самі причини, яким судом вище надано правову оцінку, тому суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для зарахування до її страхового стажу вказаного періоду роботи з 01.07.2000 по 10.05.2007.

Враховуючи встановлені в ході розгляду обставини справи, суд дійшов висновку, що рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №53 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV з мотивів не зарахування до страхового стажу періодів роботи на території Республіки Казахстан, відтак таке рішення слід визнати протиправним та скасувати.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог зобов`язального характеру, заявлених до ГУ ПФУ у Волинській області, суд враховує наступне.

Умовами призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону №1058-IV з 01.01.2023 по 31.12.2023 є досягнення особою віку 60 років та наявність страхового стажу не менше 30 років. Згідно оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №53 безспірний страховий стаж позивача становить 22 роки 04 місяці 18 днів, тому, з урахуванням її періодів роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 12.04.1993, з 12.04.1993 по 04.06.1993, з 07.06.1993 по 01.04.1997 та з 05.04.1997 по 10.05.2007 (що є більше 15 років), які безпідставно не зараховано ГУ ПФУ у Вінницькій області до страхового стажу позивача, страховий стаж ОСОБА_1 буде становити більше 30 років, тобто умова для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV виконується.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач просить зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити їй пенсію за віком з 05.06.2023 (тобто, з дня першого звернення за призначенням пенсії (а.с. 33). Однак суд звертає увагу на те, що ні рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 12.06.2023 №53 (а.с. 34), ні рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 28.06.2023 №53 (а.с. 38), які прийняті за результатами розгляду заяв позивача від 05.06.2023 та від 20.06.2023, не є предметом розгляду даної справи. Таким чином, оскільки позивач 15.01.2024 звернулася до органу Пенсійного фонду України з новою заявою про призначення пенсії та оскаржує саме рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №53 про відмову у призначенні пенсії, відтак пенсія їй повинна бути призначена саме з 15.01.2024 (оскільки звернення за призначення пенсії відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку).

При вирішенні цього спору суд також враховує, що відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами; далі Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Тобто, питання призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії або переведення з одного виду пенсії на інший вид вирішує за принципом екстериторіальності відповідний територіальний орган ПФУ, який після вирішення зазначених питань передає електронну пенсійну справу до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Таким чином, оскільки позивачу було відмовлено у призначенні пенсії рішенням №53, яке було прийняте ГУ ПФУ у Вінницькій області відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності, тому і належним відповідачем за позовною вимогою зобов`язального характеру щодо призначення пенсії є саме ГУ ПФУ у Вінницькій області.

З урахуванням вище наведеного, з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити позивачу з 15.01.2024 пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 12.04.1993, з 12.04.1993 по 04.06.1993, з 07.06.1993 по 01.04.1997 та з 05.04.1997 по 10.05.2007 (які підтверджені записами трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1981) та про відмову у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ у Волинській області, яке не порушувало прав позивача з огляду на те, що не розглядало заяву позивача про призначення пенсії.

Щодо позовної вимоги призначити пенсію з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з частиною першою, другою статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону №2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

Згідно з пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу вищезазначених норм права слідує, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у пункті 3 Порядку №159, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при нарахуванні та виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу. При цьому, позивач просить нарахувати компенсацію на ще не нараховані та не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом №2050-ІІІ, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ПФУ у Вінницькій області судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 605,60 грн, сплачений квитанцією від 29.02.2024 в розмірі 1211,20 грн. (а.с. 50.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №53 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 15 січня 2024 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 12.04.1993, з 12.04.1993 по 04.06.1993, з 07.06.1993 по 01.04.1997 та з 05.04.1997 по 10.05.2007.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21050, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Зодчих, 22, ідентифікаційний код 13322403).

Суддя О. О. Андрусенко