Справа № 360/19/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року справа №360/19/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року (повне судове рішення складено 05 лютого 2024 року у м. Дніпро) у справі № 360/19/24 (суддя в І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

04.01.2024 до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій представник просила:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на підставі абз.4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_3 , оформлену листом №08/37600/23-Вн від 21.12.2023;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , прийняти рішення про звільнення ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 з військової служби, на підставі абз.4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_3 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_2 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ).

Позивач є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 . ОСОБА_3 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування, що підтверджується висновком ЛКК №177 від 01 серпня 2023 року та висновком комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської міської ради №192 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 10.08.2023.

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за однією адресою, а саме АДРЕСА_1 .

Окрім того, висновок ЛКК № 182 від 08.08.2023 підтверджує те, що ОСОБА_2 може доглядати за своєю матір`ю ОСОБА_3 .

З огляду на вищезазначене, позивач виявив небажання продовжувати проходити військову службу 04.12.2023, подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII у зв`язку із наявністю в нього такої сімейної обставини як необхідність здійснення постійного догляду за його матір`ю, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

До рапорту було додано весь перелік необхідних документів, що підтверджують родинну спорідненість військовослужбовця із матір`ю, необхідність здійснення постійного стороннього догляду за нею та факт спільного проживання, а саме: нотаріально засвідчені копії паспорта ОСОБА_2 , картки платника податків ОСОБА_2 , паспорта матері ОСОБА_3 , висновку ЛКК № 177 від 01.08.2023, висновку № 192 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 10.08.2023, свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , висновку ЛКК № 182 від 08.08.2023; витяг з Реєстру територіальної громади ОСОБА_3 від 20.11.2023; витяг з Реєстру територіальної громади ОСОБА_2 від 04.12.2023; акт про фактичне місце не проживання №575 від 29.11.2023.

Всупереч цьому, відповідач протиправно відмовив позивачу у його звільненні з військової служби за сімейними обставинами, вказуючи, що необхідність визначається як відсутність інших осіб, які б могли здійснювати такий догляд, а оскільки необхідність здійснення постійного догляду недоведена, умов та можливостей для звільнення ОСОБА_2 з військової служби за сімейними обставинами не має.

Вважав, що такі дії відповідача суперечать чинному законодавству України та грубо порушують законні права та інтереси як позивача, так і його матері, яка наразі позбавлена належного догляду, якого вона потребує за станом здоров`я згідно з медичним висновком ЛКК.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позов.

Представник вважає, що оскаржувана відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби ґрунтується лише на тому, що позивач не довів відсутність інших осіб, які б могли здійснювати догляд за матір`ю позивача. Поряд з цим, Луганський окружний адміністративний суд у своєму рішенні зазначав, що погоджується з правомірністю дій відповідача, при цьому робить висновок, що оскільки позивач надав лише висновок ЛКК, а не відповідний висновок МСЕК про необхідність стороннього догляду за хворою матір`ю, тобто, не надав належних документів, то і підстави для його звільнення відсутні.

Що стосується обґрунтування законності єдиної підстави для відмови, яка була визначена відповідачем у листі, то суд першої інстанції з приводу цього зазначив одне речення, де знову послався на відсутність висновку МСЕК на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю, що свідчить про поверхневе дослідження матеріалів справи судом, ненадання їм належної правової оцінки, що і призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення по справі, що тягне за собою необхідність його скасування судом апеляційної інстанції і задоволення позовної заяви ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) проходить службу у Державній прикордонній службі України.

Позивач призваний на військову за призовом під час мобілізації, на особливий період та прибув для подальшого проходження служби з НОМЕР_6 прикордонного загону ( АДРЕСА_2 ), згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі начальника загону) від 20.11.2023 № 758-ОС «Про особовий склад» зарахований у розпорядження начальника загону.

Наказом начальника загону від 23.11.2023 № 769-ОС «Про особовий склад» позивача призначено на посаду техніка-водія групи зв`язку третього відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування.

04.12.2023 позивач подав відповідачу рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII у зв`язку із наявністю в нього сімейної обставини як необхідність здійснення постійного догляду за його матір`ю. До рапорту додано документи: нотаріально засвідчені копії паспорта ОСОБА_2 , картки платника податків ОСОБА_2 , паспорта матері ОСОБА_3 , висновку ЛКК № 177 від 01.08.2023, висновку № 192 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 10.08.2023, свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , висновку ЛКК №182 від 08.08.2023; витяг з Реєстру територіальної громади ОСОБА_3 від 20.11.2023; витяг з Реєстру територіальної громади ОСОБА_2 від 04.12.2023; акт про фактичне місце не проживання №575 від 29.11.2023.

Свідоцтво про народження від 12.10.1982 серії НОМЕР_4 підтверджує спорідненість позивача з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_7 , виданий Вишгородським РВ УМВС України в Київській області 06.06.2000, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На 8 сторінці паспорту в розділі особливі відмітки вказано 1. ОСОБА_4 , 25.04.86.

Висновком лікарсько-консультативної комісії від 01.08.2023 № 177 встановлено необхідність здійснення постійного стороннього догляду за ОСОБА_3 , 1961 року народження, за станом здоров`я.

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 08.08.2023 № 182 позивач за станом здоров`я може здійснювати догляд за ОСОБА_3 , 1961 року народження.

Висновком № 192 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Відповідно до акту про фактичне місце не проживання від 29.11.2023 №575, виданий Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проте син ОСОБА_5 , 1984 року народження, який зареєстрований за вказаною адресою за свідченням свідків не проживає.

Згідно з витягами з реєстру територіальної громади № 2023/009512372 від 20.11.2023 та № 2023/009924710 від 04.12.2023 позивач та його мати проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 21.12.2023 № 08/37600/23-Вн відповідач повідомив позивача про розгляд рапорту з документами та у його задоволені відмовлено, оскільки необхідність здійснення постійного догляду не доведена.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Закон № 2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (…)

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і діє по теперішній час.

Частиною четвертою статті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Кабінетом Міністрів України 12 червня 2013 року винесено постанову № 413, якою затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі - Перелік).

Відповідно до Переліку військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Отже, як Закон № 2232-XII, так і Перелік пов`язують право військовослужбовців на звільнення з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу з настанням певних обставин та визначають, органи та документи, якими повинні бути підтверджені ці обставини.

Таким чином для правильного вирішення справи необхідно дослідити повноваження медико-соціальної експертної комісії та лікарсько-консультативної комісії.

Згідно з пунктом 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення про МСЕК) це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

На підставі підпункту 1 пункту 11 Положення про МСЕК міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Між тим, відповідно до пункту 1 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою КМУ від 21 листопада 2013 року № 917 (далі - Положення про ЛКК), це Положення визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності.

Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що для звільнення за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовець повинен підтвердити необхідність здійснення постійного догляду за хворими дружиною (чоловіком), батьками відповідним висновком медико-соціальної експертної комісії, а необхідність здійснення постійного догляду за хворою дитиною - висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 11 квітня 2024 року в справі № 420/16689/23:

«70. …Закон № 2232-XII встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів і перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. Зі свого боку приписи постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

71. Також Верховний Суд бере до уваги, що порядок видання та заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", а форми первинної облікової документації № 080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" (далі - висновок) визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 № 407, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за № 510/36132 (далі - Інструкція № 407).

72. Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 № 407, висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859. Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

73. Згідно з Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 № 407, Висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо (пункт 2 Інструкції № 407).

74. Пунктом 5 Інструкції № 407 вказано, що висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859.

75. Згідно з пунктом 12 Інструкції № 407 особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі (пункт 12 Інструкції № 407)».

Як свідчать матеріали справи, позивачем до рапорту про звільнення з військової служби відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII додано висновок лікарсько-консультативної комісії від 01.08.2023 № 177, відповідно до якого ОСОБА_3 , мати позивача, потребує постійного стороннього догляду, не здатна до самообслуговування.

При цьому у вказаному висновку ЛКК зазначено діагноз ОСОБА_3 : S14.0 забій та набряк шийного відділу спинного мозку. Забій шийно-грудного відділу хребта. Ротаторний підвивих С1 хребця. Екструзіїзм м/дисків С3-С4, С5-С6, С6-С7 з вираженим больовим синдромом, м`язово-тонічним синдромом, ознаками спондилоартрозу. S06.00 Струс головного мозку.

Тобто, хворобливий стан ОСОБА_3 пов`язаний з отриманням травми без встановлення інвалідності, однак тривалість реабілітаційного періоду та потреби у сторонньому догляді у висновку ЛКК не вказано.

Висновок ЛКК № 177 відносно ОСОБА_3 датовано 01.08.2023, а з рапортом про звільнення з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII позивач звернувся 04.12.2023, тобто через чотири місяці після складання висновку ЛКК.

Відсутність посилання у висновку ЛКК від 01.08.2023 № 177 на те, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду безстроково свідчить про строковість такого діагнозу та, відповідно, строковість реабілітаційного періоду, строковість потреби у сторонньому догляді. Однак, такий строк у висновку ЛКК не зазначено.

Щодо висновку № 192 від 10.08.2023 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, у якому вказано, що він дійсний до 10.08.2024, слід зазначити, що вказаний висновок надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Тобто, висновок № 192 від 10.08.2023 не є належним документом для підтвердження права військовослужбовця для звільнення за п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в справі № 120/1909/23.

З урахуванням положень Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про лікарсько-консультативну комісію, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивач, для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, мав долучити до рапорту про звільнення з військової служби за пп. «г» п. 2 ч.4 ст. 26 Закону № 2232-XII висновок МСЕК, який є належним підтверджуючим документом необхідності постійного стороннього догляду за хворою матір`ю.

Слід зазначити, що листом від 21.12.2023 начальник ІНФОРМАЦІЯ_9 повідомив позивача про відмову у задоволенні рапорту на звільнення у зв`язку з тим, що «необхідність» здійснення постійного догляду не доведена, а тому умов та можливостей для звільнення з військової служби за сімейними обставинами не має.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем при зверненні до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII не надано належне підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, а саме відповідний медичний висновок МСЕК, що обумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним судом враховуються висновки Верховного Суду, викладені в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в справі № 120/1909/23 та від 11 квітня 2024 року в справі № 420/16689/23.

Щодо посилання представника позивача на те, що відповідач діяв неправомірно, відмовляючи у задоволенні рапорту позивача про звільнення через недоведеність відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача слід зазначити таке.

У листі від 21.12.2023 відповідач дійсно вказує на ненадання документів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за хворою особою, однак, відмова у задоволенні рапорту обумовлена тим, що «необхідність» здійснення постійного догляду не доведена.

З урахуванням того, що позивач надав лише висновок ЛКК, а не відповідний медичний висновок МСЕК про необхідність стороннього догляду за хворою матір`ю, тобто, не надав належних документів, місцевий суд обґрунтовано погодився з правомірністю дій відповідача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у справі № 360/19/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 09 травня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін Т. Г. Гаврищук