Справа № 260/2113/24
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 травня 2024 року м. Ужгород№ 260/2113/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханова З.Б. розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до

Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області

Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким з урахуванням уточненої заяви від 15 квітня 2024 року просить:

1.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 76 від 15.03.2024року про відмову ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , від 10.03.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-з/2020.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () зарахувати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , періоди роботи: з 26.09.1990 р. по 07.12.1994 р. до пільгового стажу роботи за списком №1, згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що на дату звернення за призначенням пенсії на пільгових умовах вона досягла 50 річного віку, її страховий стаж становив більше 24 років, пільговий стаж за списком№2 -14 років 01 місяць 25 днів.

Рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 76 від 15.03.2024 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Підставою для відмови було те, що заявнику недостатньо пільгового стажу та позивач не досягла пенсійного віку 55 років.

Ураховуючи, що позивачка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку 50 років, має страховий стаж 24 рік 10 місяців 26 днів, стаж роботи за списком №2 -14 років 01 місяць 25 днів, можна прийти до висновку, що позивач має право на пенсію, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІ1 «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1- р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

Крім того, зазначено, що трудова книжка серії НОМЕР_2 , містить запис № 2-3 про період роботи позивача у ковальсько-пресованому цеху стропальником на гарячих ділянках робіт з 26.09.1990 р. по 07.12.1994 р. (СПИСОК№1 код 1030200а-18897 Стропальники, зайняті на гарячих ділянках робіт, Постанова КМУ від 11 березня 1994 р. N 162 про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах).

На підставі вказаних положень Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області була розглянута заява позивачки та прийнято спірне рішення. Тому позивач звертається до Закарпатського окружного адміністративного суду.

03 квітня 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження , зобов`язано відповідачів надати суду в термін 7 днів: відмовну пенсійну справу ОСОБА_1 та запропоновано відповідачу надати відзив на позов та докази, які в нього є в термін протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

08 квітня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, надійшла відмовна пенсійна справа ОСОБА_1 .

15 квітня 2024 року від позивача надійшла уточнена позовна заява.

15 квітня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позов з додатками, відповідно до якого Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заперечує проти позовних вимог позивача з наступних підстав. ОСОБА_1 звернулась з заявою від 10.03.2024 через веб портал Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, долучивши нові документи про стаж. Заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 10.03.2024 за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області. За результатом розгляду заяви про призначення пенсії на пільгових умовах від 10.03.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення №76 від 15.03.2024 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років. Заявниця набуде права на пенсію у 55 років за нормами пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058. ГУ ПФУ в Донецькій області не вчиняло жодних дій у відношенні ОСОБА_1 , які б порушили її право на пенсійне забезпечення. Відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

26 квітня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позов . Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - Головне управління), ознайомившись із заявою ОСОБА_1 (далі-позивач) не погоджується з доводами, викладеними в ній, виходячи з наступного.

10.03.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії по віку за Списком №2». За принципом екстериторіальності вказана заява розглядалася структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. В подальшому, рішенням за №76 від 15.03.2024 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (структурного підрозділу, що розглядав заяву позивачки за принципом екстериторіальності) позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.03.2024 №76 про відмову в призначенні пенсії підставами відмови є: відсутність необхідного пільгового стажу та не досягнення позивачкою необхідного пенсійного віку. Страховий стаж позивачки становить 24 р. м.26 дн.., з них до пільгового стажу зараховано по Списку №1 -3 р. 3 м. 4 дн., до пільгового стажу по Списку №2 -14 р. 1 м. 25 дн. ОСОБА_1 просить призначити пенсію відповідно до рішення Конституційного суду від 23.01.2020 №1-р/2020,та на підставі ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Головне управління зазначає, що рішення Конституційного суду від 23.01.2020 №1 р/2020 не відновлює дію Закону №1788 і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин. З огляду на зазначене наголошують , що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах норм чинного законодавства України, і, як наслідок - не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене вище, питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 визначається згідно до ст. 114 Закону №1058.

Обставини встановлені судом.

10 березня 2024 року ОСОБА_1 після досягнення 50- річного віку, звернулась до УПФУ в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» .

За принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії від 10.03.2024 р. розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в України в Закарпатській області.

Рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 76 від 15.03.2024 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Інформація щодо необхідності надання додаткових документів матеріали відмовної пенсійної справи - відсутня.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої 25.09.1990 року :

- 26.09.1990 р. - прийнята в ковальсько-пресований цех №11 стропальником на гарячих ділянках робіт . 3 розряд. ( Наказ №39 від 25.09.1990р.

- 07.12.1994 р. - переведена в ремонтну базу №5 смазчиком 2 розряду фірми Азовметалург. ( Наказ №48 від 02.12.1994р. )

Записи містять печатку і підпис відповідальної особи.

Згідно з Довідкою Про підтверджений наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.12.2023 р. №1565, ОСОБА_1 працювала повний робочий день на (в) ПРА Т «ММК імені Ілліча» :

за період з 08.07.1996 р. по 14.03.1999 р. ;

з 15.03.1999 р. по 15.01.2003 р. ,

виконувала роботи у виробництві вогнетривів ( Смолодоломітний цех; Цех по виробництву вогнетривів) за професією, посадою - дробильника, що передбачена Списком 2 розділом 5 п. "а". Підстава - Постанова КМУ №162 від 11.03.1994 р. За період з 08.07.1996 р. по 15.01.2003 р. - весь період ( 06.р. 06 міс. 08 дн.) Підстава видачі: Накази про атестацію робочих місць №137 від 10.05.1994 р. , №127 від 07.05ю1999р. , №192 від 30.06.2000 р.

Відповідно до Довідки Про підтверджений наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.12.2023 р. №1566, ОСОБА_1 працювала повний робочий день на (в) ПРА Т «ММК імені Ілліча» :

за період з 16.01.2003 р. по 06.11.2006 р. виконувала роботи у виробництві вогнетривів ( Цех по виробництву вогнетривів) за професією, посадою - дробильника, що передбачена Списком 2 розділом 5 п. "а". Підстава - Постанова КМУ №36 від 16.01.2003. За період з 16.01.2003 р. по 06.11.2006 р. - весь період ( 03 р. 09 міс. 21 дн.). Підстава видачі: Накази про атестацію робочих місць №192 від 30.06.2000 р. , №224 від 07.05.2004.

Згідно з Довідкою Про підтверджений наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.12.2023 р. №1567, ОСОБА_1 працювала повний робочий день на (в) ПРА Т «ММК імені Ілліча» :

- за період з 22.08.2018 р. по 15.06.2022 р. виконувала роботи у агломераційному виробництві ( аглофабрика) за професією, посадою - робітника ( машиніста конвеєра) , зайнятого шихтуванням рудних і нерудних копалин, що містять у пилу 2 % і більше кристалічного ( вільного) двооксиду кремнію, що передбачена Списком №1 розділом 2 . Підстава - Постанова КМУ №461 від 24.06.2016 р. За період з 22.08.2018 р. по 15.06.2022 р. - факт. відпрацьовано (03р. 03 м. 04 дн.) . Підстава видачі: Накази про атестацію робочих місць №459 ід 25.05.2016 р., №400 від 07.05.2019 р.

Відповідно до Довідки ПРАТ "ММКІ" від 28.12.2023 р. №457, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно працювала на підприємстві ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча з 08.07.1996 по 15.03.199 року та з 01.02.2013 року по 17.06.2022 р.

В подальшому, рішенням за №76 від 15.03.2024 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (структурного підрозділу, що розглядав заяву позивачки за принципом екстериторіальності) позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

В рішенні зазначено:

- Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 10.03.2024 року

Пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про

загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - мають право жінки після досягнення 55 років.

- Вік заявниці 51 рік 5 місяців.

Необхідний страховий стаж, визначений п.1 ч.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на пільгових умовах.

Необхідний страховий стаж, визначений пі ч.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить не менше 25 років, з них не менше 10 років на пільгових умовах.

- Страховий стаж особи становить 24 роки 10 місяців 26 днів з них до пільгового стажу по сп.1 зараховано 3 роки 3 місяці 04 дні, а до пільгового стажу по сп.2 зараховано 14 років 1 місяць 25 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди стажу. Заявниця не працює.

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 19.09.2027р. ( список №2)

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу. Щодо призначення пенсії пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначити пенсію неможливо в зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку.

Мотиви та норми права застосовані судом.

Згідно зі статтею 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII(далі- Закон №1788-XII) та Законом України«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі- Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, яке здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Суд враховує, що відповідачами не заперечується факт наявності в позивача як страхового, так і пільгового стажу за Списком № 2 - страховий стаж особи становить 24 роки 10 місяців 26 днів з них до пільгового стажу по сп.1 зараховано 3 роки 3 місяці 04 дні, а до пільгового стажу по сп.2 зараховано 14 років 1 місяць 25 днів. Відтак, спірним у даній справі є питання достатності пільгового стажу, який необхідний для призначення такого виду пенсії та пенсійного віку.

Згідно з пунктом «б» частини 1статті 13 Закону №1788-XII(у редакції від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць-після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Суд зазначає, що до внесення змін Законом №213-VIIIу статтю 13Закону №1788-XIIбуло встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відтак, Законом України від 02.03.2015 №213-VIII,віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

У свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 (далі - Закон №2148-VIII), Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі- Закон №1058-ІV), доповнено розділом XIV-1"Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".

Так, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 2статті 114 Закону №1058-ІV(в редакції Закону від 03.10.2017 №2148-VIII), на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Разом з цим, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII, у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIIIтапунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Проте Конституційним Судом України прийнято рішення від 23.01.2020 №1-р/2020у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788у редакції до внесення змін Законом №213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б-г» статті 54Закону №1788зі змінами, внесеними Законом №213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного Рішення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б-г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення, стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б-г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного Рішення

застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б-г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення »від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Проаналізувавши вищенаведене рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що з 23.01.2020 (з моменту прийняття цього Рішення КСУ) існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIIIтапункт 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

На переконання суду вказані закони містять розбіжності, зокрема, в умовах призначення пенсії жінкам на пільгових умовах за Списком №2 щодо вікового цензу, який складає 50 років, страховому стажі роботи не менше 20 років та пільговому сажі не менше 10 років за пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, та необхідного віку 55 років, страховому стажі роботи не менше 25 років та пільговому сажі не менше 10 років за пунктом 2 частини 2статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Вирішуючи питання про те, який закон необхідно застосовувати до спірних правовідносин, суд зазначає таке.

Згідно із частиною 1статті 6 КАС України саме людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 2статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справ і"Зеленчук і Цицюра проти України" (заяви №846/16 та №1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які єпрактичними та ефективними». Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі "Броньовський проти Польщі"(Broniowski v. Poland), заява №31443/96, пункт 115).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України "зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Виходячи з аналізу вищенаведених рішень ЄСПЛ, оскільки національне законодавство допустило неоднозначне, множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, які звертаються за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком №2, зокрема пункт «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIIIтапункт 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, суд вважає за необхідне застосувати найбільш сприятливий для вказаних осіб підхід.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 21 квітня 2021 року, ухваленого за результатами розгляду зразкової справи № 360/3611/20 (адміністративне провадження №Пз/9901/32/20).

Тобто, у вказаній справі до спірних правовідносин перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивачки, а саме пункт «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, положення якого визнано неконституційними, який передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Судом встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в в Закарпатській області № 76 від 15.03.2024року. позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах було недостатнсть пільгового стажу який необхідний для призначення такого виду пенсії та пенсійного віку.

Щодо не зарахування періоду роботи з 26.09.1990 р. по 07.12.1994 р. до пільгового стажу роботи за списком №1, згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, стаж позивачки, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, складає 24 рік 10 місяців 26 днів, стаж роботи за списком №2 -14 років 01 місяць 25 днів.

Абзацом 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Окрім цього, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі Порядок №637).

У пунктах 1 та 2 Порядку №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 10 Порядку №637 застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерством праці та соціальної політики від 18.11.2005 №383 (надалі, також - Порядок №383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637).

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110, встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки Відомості про роботу пишеться: прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.

Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Якщо працівнику в період роботи надається новий розряд, тоді про це в установленому порядку робиться відповідний запис.

Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

В період з 26 січня 1991 року по 11 березня 1994 року на підставі постанови Верховної Ради України 12 вересня 1991 року №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» на території України застосовувався Список №1 производств, работ, профессий, должностей и показателей на подземньїх работах, на работах с особо вредньїми и особо тяжельїми условиями труда, занятость в которьіх дает право на пенсию по возрасту (по старости) на льготньїх условиях, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10.

Трудова книжка серії НОМЕР_2 , містить запис № 2-3 про період роботи позивача у ковальсько-пресованому цеху стропальником на гарячих ділянках робіт з 26.09.1990 р. по 07.12.1994 р. (СПИСОК№1 код 1030200а-18897 Стропальники, зайняті на гарячих ділянках робіт, Постанова КМУ від 11 березня 1994 р. N 162 про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах).

При цьому, суд зазначає, що у спірні періоди роботи позивача були чинні Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, яким передбачено посаду Стропальники, зайняті на гарячих ділянках робіт

Відтак, судом встановлено, що у трудовій книжці позивача наявні відповідні записи, які підтверджують факт роботи у ковальсько-пресованому цеху стропальником на гарячих ділянках робіт позивача у спірні періоди на посаді, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, як такій, що зазначена у Списках №1, чинних у відповідні періоди часу.

21 квітня 2021 року Верховний Суд справа №360/3611/20 адміністративне провадження №Пз/9901/32/20 зробив наступний висновок:

Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

92. За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011.

93. У справі «Трегубенко проти України» (заява № 61333/00, пункт 53) Суд вказав, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, зокрема «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар».

94. Таким чином, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).

95. З аналізу вищенаведених норм, позиції Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини беззастережно вбачається, що збільшення пенсійного віку для отримання пенсії на пільгових умовах для осіб, які відпрацювали в особливих умовах, набули на момент підвищення пенсійного віку необхідний стаж, який передбачав право на пільгову пенсію, є звуженням цього права.

96. Згідно із частиною 4 статті 7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

97. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання щодо внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

98. За такого правового регулювання та встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що пункт 2 частини другої статті 114, абзаци 2, 3 пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV за змістом і правовою природою є такими, що не відповідають Конституції України, тому Суд вирішує справу без застосування цих норм, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної в Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

99. У зв`язку із цим Суд уважає за необхідне звернутись до Верховного Суду для вирішення питання про внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності цих положень Закону № 1058-IV.

100. Отже, відповідно до вищевикладеного, Суд зазначає, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

113. Так, в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Лелас проти Хорватії» (заява № 55555/08) ЄСПЛ наголосив, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу» (пункт 74).

114. Отже, принцип "належного урядування" без сумніву є дотичним і до означених пенсійних спорів. Адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має у своєму розпорядженні ані державного апарату, ані владних функцій. Зоною відповідальності саме держави є те, щоб пенсії при призначені були правомірно нараховані та своєчасно поновлені й виплачені. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок порушення принципу «неналежного урядування».

115. За таких обставин та правового регулювання Суд вважає, що відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.

116. Ураховуючи, що позивачка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 31 рік 3 місяці 3 дні, у тому числі на пільгових умовах за списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІ1 «Про пенсійне забезпечення», пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 20 років 11 місяців 23 днів, суд дійшов висновку, що вона має право на пенсію, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

Суд розяснює, що відповідно до ст.6 ЗУ "Про адміністративну процедуру" висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Крім того , рішення відповідача не відповідає вимогам ст.8 ЗУ "Про адміністративну процедуру"

1. Адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи.

2. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи.

3. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.

4. Якщо адміністративний орган змінює оцінку та висновки в однакових чи подібних справах, він зобов`язаний надати належне обґрунтування такої зміни.

Відповідачами не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

Ураховуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що з огляду на те, що позивачка на час звернення до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії досягла 50 років, має необхідний страховий та пільговий стаж роботи за Списком №2 тому порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення № 76 від 15.03.2024року про відмову ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , від 10.03.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням періодів роботи: з 26.09.1990 р. по 07.12.1994 р. до пільгового стажу роботи за списком №1, згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ( пл. Народна, 4, м. Ужгород, 88008, Код ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії- задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 76 від 15.03.2024року про відмову ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () зарахувати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , періоди роботи: з 26.09.1990 р. по 07.12.1994 р. до пільгового стажу роботи за списком №1, згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

4.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , від 10.03.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків викладених судом у даному рішенні.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () зарахувати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , періоди роботи: з 26.09.1990 р. по 07.12.1994 р. до пільгового стажу роботи за списком №1, згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ( пл. Народна, 4, м. Ужгород, 88008, Код ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова