Справа № 320/47865/23
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року м. Київ № 320/47865/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області; Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
провизнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (відповідач-1/ ГУ ПФУ у Київській обл.), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідач-2/ ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.09.2023 № 41 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області у вигляді незараховування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.10.2009 по 01.11.2020 у відділені анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених комунального некомерційного підприємства «Київського міського пологового будинку №5» в подвійному розмірі та непризначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.10.2009 по 01.11.2020 у відділені анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених комунального некомерційного підприємства «Київського міського пологового будинку №5» в подвійному розмірі, а також призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 06.09.2023. Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує, що відповідачами протиправно не зарахований період роботи позивача з 01.10.2009 по 01.11.2020 у відділені анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених комунального некомерційного підприємства «Київського міського пологового будинку №5» в подвійному розмірі, в наслідок чого прийнято протиправне рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії з вислугу років.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 відкрито провадження в адміністративній справі №320/47865/23, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст.ст. 257-262 КАС України без повідомлення(виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та витребуваних документів.

19 лютого 2024 року до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав правомірності спірного рішення, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

21 лютого 2024 року через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов відзив на позов.

Відповідач-2 у відзиві проти задоволення позову заперечував, зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу за вислугу років.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06 вересня 2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно розподілу в системі електронного документообігу, документи про призначення пенсії позивача передані на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.09.2023 №1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу за вислугу років.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 25.10.2023 №1000-0202-8/162124 проінформовано позивача, рішеннями від 27.04.2023 №41 та від 14.09.2023 №70 відмовлено в призначенні зазначеного виду пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а також спеціального страхового стажу. Страховий стаж становить 29 років 11 місяців 26 днів, в тому числі спеціальний стаж - 21 рік 8 місяців 10 днів. До страхового стажу враховано всі періоди, підтверджені документально. Щодо роботи у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених (2013-2020 роки), то зарахування цього періоду роботи в подвійному розмірі не передбачено чинним законодавством.

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст.24 Закон № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон № 1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до ст.60 Закону № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 р. № 10.02.11/450 та від 21.06.2002 р. № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.02.2020 р. у справі № 462/1713/17.

При цьому, відповідно до ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсія за вислугу років встановлюється за виконання робіт, що призводять до втрати працездатності до настання віку, що надає право на пенсію за віком.

У межах спірних правовідносинах спірне питання полягає у правомірності незарахування відповідачем періодів трудової діяльності позивача саме у подвійному розмірі.

Із матеріалів справи, зокрема, копії трудової книжки ОСОБА_2 , встановлено, що записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені. При цьому, від відповідача відсутні будь-які зауваження щодо заповнення трудової книжки позивача.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 у спірний період позивач працювала у Київському міському пологовому будинку №5, а саме:

- 01.10.2009 прийнята на посаду акушерки приймального відділення;

- 23.10.2009 переведена на посаду акушерки акушерського фізіологічного відділення №2 (на 20 ліжок);

- 01.01.2010 переведена на посаду сестри медичної стаціонару відділення для новонароджених (диплом НОМЕР_2 за спеціальністю «Фельдшер»);

- 23.10.2013 згідно штатного розпису на 2013 рік вважати працюючою сестрою медичною стаціонару відділення анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених;

- 07.12.2016 підтвердження вищої кваліфікаційної категорії «Сестринська справа»;

- 01.11.2020 звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Крім записів у трудовій книжці позивача, періоди роботи підтверджуються довідкою Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №5» від 18.04.2023 №061/146-1250, виданої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_3 ) про те, що вона дійсно працювала в комунальному некомерційному підприємстві «Київський міський пологовий будинок №5» на посаді сестри медичної відділення анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених, а саме:

- з 01.10.2009 прийнята на посаду сестри медичної відділення анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених (наказ №75 від 05.10.2009);

- 01.11.2020 звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (наказ №465-к від 26.10.2020).

За змістом пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п.3 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Вимогами п.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, редакція ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не скасовує ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.

Водночас, нормами ст.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугою років.

Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.12.2019 р. у справі № 689/872/17.

З аналізу вказаних норм та обставин справи вбачається, що робота позивача в комунальному некомерційному підприємстві «Київський міський пологовий будинок №5» на посаді сестри медичної відділення анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених з 01.10.2009 по 01.11.2020 дає право ОСОБА_1 на зарахування даного стажу роботи до пільгового стажу.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області від 14.09.2023 №41 прийнято необґрунтовано та без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню.

Щодо решти позовних вимог, суд враховує наступне.

Відповідно до пунктів 3, 4, 10 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу, що судом не обчислюється дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, оскільки суд, виходячи з положень ч. 1 ст. 124 Конституції України, виконує виключно функцію правосуддя і є органом судової гілки влади, не має право перебирати на себе повноваження, виконання яких покладено на органи виконавчої влади, до якої відноситься відповідач, який і повинен вирішити питання щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії позивачу, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу.

Отже, виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 КАС України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, суд доходить висновку, що в даному випадку, слід:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.09.2023 №41 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.09.2023 щодо призначення пенсії за вислугу років, врахувавши до страхового стажу в подвійному розмірі період роботи з 01.10.2009 по 01.11.2020 в комунальному некомерційному підприємстві «Київський міський пологовий будинок №5» на посаді сестри медичної відділення анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

У частині першій та другій статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в розмірі 3220,80 грн.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У частині восьмій статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок протиправного рішення ГУ ПФУ в Харківській області, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,20 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.09.2023 №41 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.09.2023 щодо призначення пенсії за вислугу років, врахувавши до страхового стажу в подвійному розмірі період роботи з 01.10.2009 по 01.11.2020 в комунальному некомерційному підприємстві «Київський міський пологовий будинок №5» на посаді сестри медичної відділення анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених.

4. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.