Справа № 520/2849/24
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 р. справа №520/2849/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Кухар М.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд :

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () щодо незарахування періоду роботи з 01.02.1992 по 30.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу при обчисленні пенсії за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувавши до страхового стажу періоди його роботи з 01.02.1992 по 30.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998, починаючи з 08 квітня 2022 року;

-допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 08 квітня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Ухвалою суду від 02.02.2024 відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого зазначив, що діяв в межах повноважень, встановлених законом, та просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суддя Кухар М.Д. з 25.03.2024 по 07.04.2024 з 11.04.2024 по 12.04.2024 та 03.05.2024 перебувала у щорічній відпустці.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 08.04.2022 звернувся до ПФУ із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ, та надав весь необхідний пакет документів для призначення пенсії.

За результатами розгляду заяви від 08.04.2022 позивачеві було призначено пенсію за віком з 08.04.2022.

ОСОБА_1 дізнався, що відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи на веб-порталі ПФУ, територіальним органом ПФУ не було зараховано до загального страхового стажу періоди роботи з 01,02.1992 по 30,12.1995 в колгоспі "Комуніст" Дворічанського району Харківської області (16.07.1992 було реорганізовано в КСП "Колодязнянське" Дворічанського району Харківської області), та з 23.02.1996 по 10.02.1998 в колгоспі «Дворічанський» Дворічанського району Харківської області. Зазначені періоди роботи підтверджуються записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , яку позивач надавав до органу ПФУ для призначення пенсії.

Жодних зауважень до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 у ГУ ПФУ в Харківській області під час прийому документів для призначення пенсії, не було, крім того відповідач не попереджав ОСОБА_1 про те, що йому не було зараховано періоди роботи з 01.02.1992 по 30.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998 до страхового стажу після призначення пенсії.

У зв`язку з чим, 24.07.2023 ОСОБА_1 звернувся через веб-портал ПФУ до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок (допризначення) пенсії, зарахувавши періоди роботи з 01.02.1992 по 30.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998 до страхового стажу ОСОБА_1 , при обчисленні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ, починаючи з дати призначення пенсії, тобто з 08.04.2022, оскільки всі необхідні документи, а саме трудова книжка, були надані під час первинного звернення за пенсією 08.04.2022.

Листом від 18.08.2023 ГУ ПФУ в Харківській області повідомило, що до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 не враховано періоди роботи з 01,02.1992 по 30.12.1995 в колгоспі "Комуніст" Дворічанського району Харківської області (16.07.1992 було реорганізовано в КСП "Колодязнянське" Дворічанського району Харківської області), та з 23.02.1996 по 10,02.1998 в колгоспі «Дворічанський» Дворічанського району Харківської області, оскільки записи про них у трудовій книжці внесені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р., а саме в даті прийому на роботу та підставі про зарахування є виправлення, записи про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані дні не завірені підписом та печаткою, а в даних про зарахування на роботу в КСП «Двурічанське» з 23.02.1996 запис зроблено з помилкою на підставі прот. №2 собр. уполн. від 23.02.1966.

Позивач вважає, що вищезазначене не може бути підставою для неврахування періодів роботи з 01.02.1992 по 30.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998 до страхового стажу позивача, оскільки всі необхідні дані містяться в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 ОСОБА_1 .

Позивач не згоден зі вказаною бездіяльністю, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Відповідно до п.п. З, 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (що також кореспондує з п.п. З, 4 ч. 2 ст. 245 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція, КЗПЛ) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Щодо зарахування періодів роботи з 01.02.1992 по ЗО.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998 до страхового стажу позивача суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (далі - ЗУ №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Наведене узгоджується також з положеннями ч. 1 ст. 48 КЗпПУ (в редакціях в періоди роботи позивача).

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Судом встановлено, що трудова книжка колгоспника НОМЕР_2 , яка належить позивачеві містить вичерпні відомості про періоди роботи з 01.02.1992 по 30.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998.

Відповідно до записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 (записи №4 - №7) позивач з 01.02.1992 по 30.12.1995 в колгоспі "Комуніст", який 16.07.92 року було реорганізовано в КСП "Колодязнянське" Дворічанського району Харківської області, та з 23.02.1996 по 10.02.1998 в колгоспі «Дворічанський» Дворічанського району Харківської області.

Також, на сторінках 18-21 трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 містяться відомості про прийнятий колгоспами річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, та на зазначених сторінках містяться відомості про вихододні в колгоспах, що свідчить про те, що позивачем був виконаний більш ніж обов`язковий мінімум трудової участі в громадських господарствах.

Судом також встановлено, що надати уточнюючі довідки ОСОБА_1 не має можливості, оскільки на території Дворічанської селищної територіальної громади, на якій знаходилися колгоспи та архівні документи, ведуться активні бойові дії, а частина Дворічанської селищної територіальної громади взагалі знаходиться в тимчасовій окупації російської Федерації.

Відповідно до Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 Дворічанська селищна громада з 24.02.2022 входить до територій, на яких ведуться активні бойові дії, а частина території до нього часу тимчасово окупована.

Щодо посилань відповідача, як на підставу відмови зарахувати періоди роботи в колгоспі, те що записи про них у трудовій книжці внесені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, то суд вказує, що Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Щодо посилання відповідача, як на підставу не зарахування періоду роботи з 23.02.1996 по 10.02.1998. те, що в даних про зарахування на роботу в КСП «Двурічанське» з 23.02.1996 запис зроблено з помилкою на підставі протоколу №2 собр. уполн. від 23.02.1966., суд зазначає наступне.

Зазначена помилка в трудовій книжці є опискою, яка не може бути підставою для відмови в зарахуванні періоду роботи з 23.02.1996 по 10.02.1998 в колгоспі, оскільки визначальною підставою для зарахування періоду роботи до стажу є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці чи архівних довідках, а відповідальність за ведення трудової книжки та документів покладається на уповноважену особу колгоспу, а не на позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.07.2018 у справі N« 220/989/17 (режим доступу в ЄДРСР: 75326159), у постанові від 06.02.2018 по справі N« 677/277/17 (режим доступу в ЄДРСР: 72028704), у постанові від 09.08.2019 по справі N« 654/890/17 (режим доступу в ЄДРСР: 83552900), у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (режим доступу в ЄДРСР: 72028704), у постанові від 11.11.2020 по справі №677/831/17 (режим доступу в ЄДРСР: 92787211).

Тому, на думку суду, у відповідача були відсутні підстави не зараховувати періоди роботи позивача з 01.02.1992 по 30.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998 при розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , а зазначені підстави відмови обмежують право позивача, гарантоване статтею 46 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Тобто, відповідач мав всі можливості для сприяння позивачеві в зарахуванні періоду роботи, однак відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, якщо такі були необхідні, на думку відповідача .

Натомість, відповідач протиправно відмовив в зарахуванні періодів роботи в колгоспі ОСОБА_1 з 01.02.1992 по 30.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998.

Суд також вказує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у разі відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 (режим доступу в ЄДРСР: 72338629) та від 25.04.2019 у справі №159/4178/16-а (режим доступу в ЄДРСР: 81477688).

Тобто, уточнюючі довідки мають надаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України також в постанові від 10.09.2013 у справі № 21-183а13 (режим доступу в ЄДРСР: 34064367) та Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.04.2018 у справі № 164/1993/14-а (режим доступу в ЄДРСР: 73634525), від 19.06.2018 у справі № 592/5846/17 (режим доступу в ЄДРСР: 74790963), від 25.09.2018 у справі №242/65/17 (режим доступу в ЄДРСР: 76700064), від 28.03.2019 у справі №194/712/17 (режим доступу в ЄДРСР: 80761105), від 18.04.2019 у справі №156/173/17 (режим доступу в ЄДРСР: 81285669), від 11.07.2019 у справі №423/1156/17 (режим доступу в ЄДРСР: 82997982), від 11.07.2019 у справі №225/3845/17 (режим доступу в ЄДРСР: 82997798.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаний період роботи позивача може бути зараховано на підставі записів трудової книжки, адже жодним законом України або підзаконним нормативно-правовим актом не встановлено право органів Пенсійного фонду України не зараховувати до стажу періоди роботи особи, здійснений з посиланням на первинні документи, чіткі, зрозумілі, засвідчені печатками підприємств (колгоспу), без будь-яких адекватних обґрунтувань, тим більше коли ні записи в трудовій книжці містять всі необхідні дані для зарахування періоду роботи при обчисленні пенсії.

Матеріалами справи підтверджено, те що ОСОБА_1 працював з 01.02.1992 по 30.12.1995 повний робочий день на посаді головного агронома в колгоспі "Комуніст" Дворічанського району Харківської області та в період роботи виконував прийняті колгоспом річні мінімуми трудової участі в громадському господарстві, підтверджується нотаріально засвідченими письмовими показаннями свідків ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , які працювали з ОСОБА_1 в колгоспі "Комуніст" Дворічанського району Харківської області, який 16.07.1992 було реорганізовано в КСП "Колодязнянське" Дворічанського району Харківської області. Зазначені свідки також надали нотаріально засвідчені трудові книжки, що підтверджують, що вони працювали в колгоспі "Комуніст" Дворічанського району Харківської області.

Можливість зарахування роботи на підставі показань свідків передбачено в п. 18 Порядкупідтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі - Порядок №637), в якому зазначено що за відсутностідокументів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до абз. 2 п. 18 Порядку №637 у такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, в районі проведення анти терористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів).

Можливість зарахування періоду роботи в колгоспі на підставі показань свідків викладена в правових висновках постанови Верховного Суду від 09.12.2021 у справі N2439/571/17 .

Аналогічна правова позиція зарахування періоду роботи в колгоспі на підставі показань свідків закріплена і в постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №128/1402/17

Судом також встановлено, що вказані періоди роботи містять відповідні печатки колгоспу, достовірність яких відповідачем не спростовується, містять посилання на первинні документи, виконані акуратно та без жодних, не засвідчених колгоспами, виправлень.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто відповідно до статей 56-63 ЗУ №1788-ХІІ.

До набрання чинності ЗУ №1058-ІУ діяв ЗУ №1788-ХІІ, статтею 56 якого встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 ЗУ №1788-ХІІ (з якою узгоджується ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємства, установах і організаціях, затвердженої постановою Деркомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (зі змінами внесеними постановою Держкомпраці по праці та соціальним питанням від 19.10.1990 №412, встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж є трудова книжка. Вказана інструкції діяла по 1993 (тобто в період роботи позивача у колгоспі).

Пунктом 2.3. вказаної Інструкції встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведенні на іншу постійну роботу чи звільнення, а також при нагородженні і заохоченнях вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження). Записи здійснюються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольору.

Пунктом 2.5. Інструкції встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. Виправлення виробляється адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис.

Також, спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (тобто в період роботи позивача у колгоспі).

Відповідно до абз. 1, 3 п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно п. 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Вказані записи в трудовій книзі містять посилання на первинні документи, записи завірені печатками.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на керівників підприємств.

Отже, відповідач не мав права не враховувати записи трудової книжки позивача НОМЕР_2 для зарахування періодів роботи з 01.02.1992 по 30.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998, так як обов`язок вести трудову книжку було покладено на уповноважену особу підприємства (колгоспу) відповідно до норм чинного на той час законодавства, а не на позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ч. 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Виходячи з приписів ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», суди у процесі здійснення правосуддя повинні за відповідними правилами керуватися нормами, зазначених документів, ратифікованих законами України. Одночасно, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ КЗПЛ та практику ЄСПЛ, як джерело права.

Практика ЄСПЛ щодо соціальних виплат є сталою та вказує на те, що соціальні виплати є тотожними майновому праву, а отже підпадають під дію статті 1 Першого протоколу КЗПЛ (рішення по справам «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), заяви № 68385/10 та 71378/10 (пункт 31), «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява №44912/98 (пункт 52).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) ЄСПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу КЗПЛ сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу КЗПЛ, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення ЄСПЛ "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" №71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Крім того, практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99).

Європейський суд з прав людини у справі ОСОБА_7 Дайн проти Міністерства внутрішніх справ (Yvonne Van Duyn v. Home Office 04.12.1974) висловив правову позицію, за якою принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, ця держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відтак, обґрунтованими (легітимними) сподіваннями особи є очікування можливості ефективного здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі, якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями цих прав.

Україна є соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1 та частина перша статті 8 Основного Закону України).

Враховуючи вищенаведене, порушення відповідачем права на соціальний захист позивача автоматично тягне й порушення статті 1 Першого протоколу КЗПЛ, що є неприпустимим у соціальній, правовій державі.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано,- 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, шо певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження Факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжні».

Вказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (режим доступу в ЄДРСР: 83552900), у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (режим доступу в ЄДРСР: 72028704), у постанові від 11.11.2020 по справі №677/831/17 (режим доступу в ЄДРСР: 92787211).

Суд вказує, що наведені вище висновки (необхідність надання уточнюючих довідок лише у виключних випадках та недопустимість відмови в зарахуванні трудового стажу з формальних підстав) Верховний Суд екстраполює навіть на випадки призначення пільгових пенсій, вимоги до яких є значно суворішими (у випадку позивача - це звичайна пенсія за віком).

Так, постанова Верховного Суду від 30 вересня 2019 року по справі №638/18467/15-а (режим доступу в ЄДРСР: 84621905) містить наступні висновки: «...Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного Фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист».

Аналогічні позиції були висловлені Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 у справі №593/283/17 (режим доступу в ЄДРСР: 81478395), від 27.02.2020 у справі №545/4197/16-а (режим доступу в ЄДРСР: 87869077).

Суд також зазначає, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах». Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 у справі № 211/2138/17 (режим доступу в ЄДРСР: 98523850), у постанові від 16.09.2022 у справі № 560/1399/19 (режим доступу в ЄДРСР: 106290370), у постанові від 16.01.2023 у справі № 171/843/17 (режим доступу в ЄДРСР: 108443142), у постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19 (режим доступу в ЄДРСР: 111982053).

В даному випадку недоліки записів в трудовій книжці позивача є формальним недоліком та не можуть бути підставою для неврахування періодів роботи з 01.02.1992 по 30.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998 до страхового стажу позивача, оскільки порушує право позивача на соціальний захист, що дає суду підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо вимоги допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 08 квітня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць.

Суд вказує, що відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 371 КАС України суд може звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Оскільки позовні вимоги не стосуються стягнення суми боргу, суд приходить до висновку, що зазначена норма в цьому випадку не може бути застосована.

Щодо вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади. Застосування наведеної норми - це лише прерогатива суду.

В своєму ж позові про надання звіту про виконання судового рішення позивач не навів аргументованих доводів, та не надав доказів того, що рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконуватись, в зв`язку з чим своєчасно у межах розумних строків не будуть поновлені його права. Тому, вказана вимога позивача не підлягає задоволенню.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 243, 244, 245, 246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () щодо не зарахування періоду роботи з 01.02.1992 по 30.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу при обчисленні пенсії за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувавши до страхового стажу періоди його роботи з 01.02.1992 по 30.12.1995, з 23.02.1996 по 10.02.1998, починаючи з 08 квітня 2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

Повний текст рішення складено 07 травня 2024 року.

Суддя Кухар М.Д.