Справа № 320/19131/23
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Кобаля М.І.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року по справі за адміністративним позовом ТОВ «РЕНТООФІС» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТООФІС» (далі - ТОВ «РЕНТООФІС» позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці (далі - відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 03.04.2023 №UA100380/2023/000113/2, від 03.04.2023 №UA100380/2023/000114/2, від 04.04.2023 №UA100380/2023/000118/2 та від 04.04.2023 №UA100380/2023/000119/2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ним під час проходження процедури митного оформлення товарів було надано відповідачу документально підтверджені дані про ціну договору. Вказані документі не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товару, проте митницею, протиправно було застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів та необґрунтовано винесено рішення про коригування митної вартості товарів, яке підлягає скасуванню.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року позов задоволено повністю.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомості про митну вартість імпортованого товару та відсутність в документах, поданих позивачем до митного оформлення відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, та так само не вказав яку саме складову митної вартості неможливо встановити зі змісту поданих позивачем документів.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Скаргу мотивовано тим, що Київська митниця не погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість запиту у декларанта додаткових документів. Апелянт посилається на статтю 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ, якою передбачено, що ніщо не повинно тлумачитися так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митної оцінки. Крім того, вказує, що у даній справі необхідно врахувати позицію Верховного суду, що викладена в постанові від 16.04.2019 по справі №804/16271/15.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що позивач не скористувався наданим йому правом шляхом надання необхідних додаткових документів, а отже, не було усунуто сумнівів відповідача у достовірності даних, які задекларовані, внаслідок неподання таких документів, що в свою чергу свідчить про заявлення декларантом неповних даних, та те, що у митного органу відсутня можливість перевірити повноту декларування.

20 березня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі зовнішньоекономічного контракту про купівлю-продаж товарів від 01.08.2021 №1-RNTA, укладеного позивачем з китайською компанією NANTONG TOP ASIA COMPANY LIMITED, з порту NANTONG (КНР) до порту Гданськ (Польща) за коносаментом від 27.01.2023 №ZTJ2300153ICSMSZTJ у трьох морських контейнерах №HCUETU2613596, №TGHU1867689, №MSMU8842927 були відвантажені придбані позивачем товари: інвентар та приладдя для занять фізкультурою, гімнастикою або атлетикою, вироби з пористої гуми, апаратура масажна механічна.

Транспортування контейнерів №HCUETU2613596, №TGHU1867689, №MSMU8842927 із зазначеними товарами з порту Гданськ на митну територію України та їх подальше перевезення територією України було здійснено чотирма партіями з використанням транспортних засобів державними реєстраційними номерами НОМЕР_6/НОМЕР_7, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 / НОМЕР_3 та НОМЕР_4 / НОМЕР_5 .

Загальна фактурна вартість товарів згідно із рахунком-фактурою (інвойсом) від 27.01.2023 №22TA1030 становить 109632,48 доларів США.

З метою митного оформлення ввезених товарів позивачем подано Київській митниці чотири митні декларації від 03.04.2023 №23UA68U3 (референтний номер 2368), від 03.04.2023 №23UA83U7 (референтний номер 2370), від 04.04.2023 №23UA83U4 (референтний номер 2293), від 03.04.2023 №23UA24U6 (референтний номер 2369).

У графах 12 поданих митних декларацій позивачем заявлено митну вартість товарів, розраховану за методом за ціною договору (контракту), а саме: в митній декларації від 03.04.2023 №23UA68U3 (референтний номер 2368) - 1 312 203,02 грн., в митній декларації від 03.04.2023 №23UA83U7 (референтний номер 2370) - 122 812,01 грн., в митній декларації від 04.04.2023 №23UA83U4 (референтний номер 2293) - 1 498 721,16 грн., в митній декларації від 03.04.2023 №23UA24U6 (референтний номер 2369) - 1 636 367,56 грн.

Для підтвердження заявленої митної вартості до вказаних митних декларацій позивачем подано передбачені статтею 53 МК України документи, які вказані у графах 44, а саме: зовнішньоекономічний контракт про поставку товару від 01.08.2021 №1-RNTA, договір про транспортно-експедиційні послуги від 01.03.2022 №010332-05, договір про транспортно-експедиційні послуги від 01.07.2021 №010721-86, договір про транспортно-експедиційні послуги від 01.07.2021 №Т789/21, довідку про транспортні витрати від 22.03.2023 №01-01/-22, довідку про транспортні витрати від 29.03.2023 №01-01/-16, рахунок на оплату транспортних послуг від 29.03.2023 №241, рахунок на оплату транспортних послуг від 22.03.2023 №1128, рахунок-фактуру (iнвойс) (сommercial invoice) від 27.01.2023 №22TA1030 загальний та з розбивкою по партіях товару, коносамент (Bill of lading) від 27.01.2023 №ZTJ2300153ICSMSZTJ, прайс-лист виробника товару від 01.12.2022 б/н, митну декларацію країни відправлення від 18.01.2023 №23502779, банківський платіжний документ від 03.01.2023 №64150, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 28.03.2023 №LGI01822I23, довідку про транспортні витрати від 28.03.2023 б/н, рахунок на оплату транспортних послуг від 03.04.2023 №1119, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 29.03.2023 №LGI01822I23A, довідку про транспортні витрати від 29.03.2023 б/н, рахунок на оплату транспортних послуг від 03.04.2023 №1120, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 31.03.2023 №LGI01822I23, довідку про транспортні витрати від 30.03.2023 б/н, рахунок на оплату транспортних послуг від 04.04.2023 №1139, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 29.03.2023 №LGI01822I23, довідку про транспортні витрати від 29.03.2023 б/н, рахунок на оплату транспортних послуг від 04.04.2023 №1138.

За результатами розгляду митних декларацій та наданих позивачем на підтвердження митної вартості товарів документів, відповідач направив позивачу електронні повідомлення, в яких зобов`язав надати наступні додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів (за наявності): платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації (видаткові накладні, калькуляцію, тощо); проформа-інвойс; копію митної декларації країни відправлення із врахуванням статті 254 МКУ; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів коносамент 27.01.2033 №ZTJ2300153ICSMSZTJ з відмітками митного органу та перевізника; інвойсу від 27.01.2023 №22TA1030 з відмітками прикордонної митниці; інші наявні в підприємства документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів.

Листами від 03.04.2023 та від 04.04.2023 позивач повідомив відповідача про надання усіх необхідних для підтвердження митної вартості документів.

Відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, якими збільшив митну вартість товарів з використанням шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів, а саме: рішенням від 03.04.2023 №UA100380/2023/000113/2 - з 35883,33 до 68056,00 доларів США, рішенням від 03.04.2023 №UA100380/2023/000114/2 - з 3358,40 до 10948,08 доларів США, рішенням від 04.04.2023 №UA100380/2023/000118/2 - з 40983,83 до 77907,20 доларів США, рішенням від 04.04.2023 №UA100380/2023/000119/2 - з 40388,38 до 76783,15 доларів США за курсом НБУ на день прийняття кожного з рішень.

Джерелами цінової інформації відповідачем зазначено для рішення №UA100380/2023/000113/2 - митна декларація від 25.03.2023 №UA205140/2023/23667 (митна вартість - 3,76 USD/кг), для рішення №UA100380/2023/000114/2 - митна декларація від 06.02.2023 №23UA61U4 (митна вартість - 3,77 USD/кг), для рішення №UA100380/2023/000118/2 - митна декларація від 25.03.2023 №UA205140/2023/23667 (митна вартість - 3,76 USD/кг), для рішення №UA100380/2023/000119/2 - митна декларація від 25.03.2023 №UA205140/2023/23667 (митна вартість - 3,76 USD/кг).

Позивач сплатив різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, заявленою декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем, за митною декларацією від 03.04.2023 №23UA38U7 у розмірі 376483,08 грн., від 03.04.2023 №23UA46U3 у розмірі 88814,07 грн., від 05.04.2023 №23UA57U4 у розмірі 432 075,53 грн., від 04.04.2023 №23UA37U5 у розмірі 425888,47 грн., а всього - 1323261,15 грн.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Митний кодекс України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Статтями 49 та 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з частиною другою статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно зі статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України).

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» №3018-VI від 15.02.2011, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Судом першої інстанції встановлено, що в електронних повідомленнях декларанту відповідач, не визнаючи надані декларантом документи достатніми для підтвердження митної вартості товару, вимагав надати додаткові документи, а саме: платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації (видаткові накладні, калькуляцію, тощо); проформа-інвойс; копію митної декларації країни відправлення із врахуванням статті 254 МКУ; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів коносамент 27.01.2033 №ZTJ2300153ICSMSZTJ з відмітками митного органу та перевізника; інвойсу від 27.01.2023 №22TA1030 з відмітками прикордонної митниці; інші наявні в підприємства документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів.

При цьому, відповідач не зазначив, які складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та як додаткові документи мають підтвердити той чи інший показник.

При цьому, судом встановлено, що згідно з пунктом 4 контракту від 01.08.2021 №1-RNTA ціна товару включає в себе вартість тари, упаковки, маркування та робіт по їх виконанню, митного оформлення у країні експорту та інших витрат згідно встановлених умов поставки FOB NANTONG, China.

Відповідно до положень Інкотермс на умовах поставки «FOB» продавець повинен доставити товар до порту призначення та завантажити його на судно, термін FOB означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець.

Таким чином, у зв`язку з даною поставкою на умовах FOB всі витрати продавця вже включено ним до ціни товарів.

За змістом частини четвертої статті 53 МК України право митного органу письмово вимагати розрахунок ціни (калькуляцію) виникає у нього у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Разом з тим, ні електронні повідомлення відповідача про витребовування додаткових документів на підтвердження митної вартості товарів, ні оскаржувані рішення не містять обґрунтувань існування взаємозв`язку між продавцем і покупцем, що вплинув на митну вартість товарів. Матеріалами справи існування такого взаємозв`язку також не підтверджується.

Щодо посилань відповідача на відсутність в пакетах наданих документів проформи-інвойсу слід зазначити.

У міжнародній комерційній практиці проформа-інвойс - це документ, виписаний до того, як стає відомою повна інформація про товари, містить відомості про ціну товару, але не є розрахунковим документом (не виконує головної функції рахунку як платіжного документа). Проформа-інвойс може бути виписаний на відвантажений, але ще не проданий товар і навпаки. Відмінність від основного інвойсу також у тому, що деякі дані, наприклад, кількість одиниць у проформі-інвойсі попередні, і можуть змінитися в процесі узгодження остаточного замовлення. Також можуть змінитися моделі або артикули деяких товарів.

Форми проформи-інвойсу, а також вимог щодо її заповнення законодавством України не передбачено.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 53 МК України документом, який підтверджує митну вартість товарів, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з огляду на надання позивачем відповідачу в пакетах рахунків-фактур (інвойсів) від 27.01.2023 №22TA1030, товаросупровідних документів, зокрема, коносаменту (Bill of lading) від 27.01.2023 №ZTJ2300153ICSMSZTJ, а також міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) від 28.03.2023, 29.03.2023, 31.03.2023 №LGI101822I23 та від 29.03.2023 №LGI01822I23A, відповідачем не доведено об`єктивної необхідності надання проформа-інвойсів для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів та не обґрунтовано, які саме складові можуть бути підтверджені таким документом.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що суд першої інстанції посилаеться на те, що загальний інвойс має напис, що відповідно до офіційного перекладу, означає «строк оплати: телеграфний переказ перед відправленням» та посилаєьться в обґрунтуванні на факт здійснення позивачем передплати за товар у загальному розмірі 109 632,48 доларів США, що підтверджується банківським платіжним документом від 03.01.2023 №64150. Київська митниця звертає увагу суду апеляційної інстанції, що зазначений документ не було надано декларантом до документів митного оформлення, а отже суд першої інстанції порушив норми процесуального права та дослідив обставини, які не були предметом дослідження митного органу при прийнятті рішення про коригування митної вартості.

Однак у даній справі обставини оплати товару (наявність інформації про порядок оплати, результати оплати) вивчались відповідачем і висновки за результатами цього вивчення вказані в оскаржуваних рішеннях.

Як зазначає позивач у відзиві на апеляційну скргу, банківський платіжний документ від 03.01.2023 № 64150 суду був наданий як доказ виконання позивачем своїх обов`язків та з поясненнями причин, чому він був відсутній у наданих відповідачу пакетах документів. А саме, оскільки позивачем здійснено один платіж на загальну суму вартості товарів, які декларувались відповідачу чотирма партіями вартістю 31 202,30, 2 060,52, 36 302,80 та 40 066,86 доларів США, вказаний вище банківський платіжний документ на суму 109 632,48 доларів США не міг бути доданий до поданих відповідачу декларацій.

Таким чином, колегія суддів вважає врахування судом першої інстанції наданого позивачем доказу та пояснень є цілком правомірним.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що усі надані відповідачу інвойси на кожну з чотирьох заявлених до митного оформлення партій товарів, а також загальний інвойс у верхньому правому куті містять напис: «Payment terms: T/T before shipment», що відповідно до офіційного перекладу, означає: «Строк оплати: телеграфний переказ перед відправленням». Факт здійснення позивачем передплати за товар у загальному розмірі 109632,48 доларів США підтверджується банківським платіжним документом від 03.01.2023 №64150.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача в обґрунтування правомірності оскаржуваних рішень від 03.04.2023 №UA100380/2023/000113/2, від 04.04.2023 №UA100380/2023/000118/2 та від 04.04.2023 №UA100380/2023/000119/2 на те, що коносамент від 27.01.2033 №ZTJ2300153ICSMSZTJ подано без відміток прикордонної митниці та без відміток перевізника, та посилання в оскаржуваному рішенні від 04.04.2023 №UA100380/2023/000119/2 на відсутність відміток прикордонної митниці в інвойсі від 27.01.2023 №22TA1030.

На підставі коносаменту від 27.01.2033 №ZTJ2300153ICSMSZTJ товари транспортувались з порту NANTONG (КНР) до порту Гданськ (Польща).

В Україну товари були ввезені автомобільним транспортом на підставі міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) від 28.03.2023, 29.03.2023, 31.03.2023 №LGI101822I23 та від 29.03.2023 № LGI01822I23A, які містять відмітку Поліської митниці. Також містить відповідну відмітку наявний загальний інвойс від 27.01.2023 №22TA1030.

Стосовно посилання відповідача в оскаржуваних рішеннях від 03.04.2023 №UA100380/2023/000113/2, від 04.04.2023 №UA100380/2023/000118/2 та від 04.04.2023 №UA100380/2023/000119/2 на положення статті VII ГАТТ та про «дійсну вартість», то вказані посилання є загально нормативними, ніким не оспорюються, проте, самі по собі вони не свідчать про наявність у митного органу підстав, передбачених частиною третьою статті 53 МК України для витребування документів.

Колегія суддів зауважує, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованою особою та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що заявлялись до митного оформлення цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Наявність в інформаційних базах даних митниці інформації про те, що у попередні періоди аналогічні чи подібні товари були оформлені у митному відношенні із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена, зокрема, в постанові від 31 березня 2020 року у справі №826/12344/15.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає безпідставними доводи відповідача про те що дані рахунків від 03.04.2023 №1119 та 04.04.2023 №1139, які містять інформацію про вартість транспортно-експедиційних послуг щодо переміщенням товарів автотранспортом до митного кордону України, не співставляються з рахунками від 22.03.2023 №1128 на оплату морського фрахту з Китаю до порту в Польщі та від 29.03.2023 №241 на локальні витрати, навантажувально-розвантажувальні роботи за межами митної території України, оскільки такі рахунки виставлені у зв`язку з транспортуванням різними видами транспорту. При цьому оскаржувані рішення не містять обґрунтувань того в чому саме полягає таке не співставлення, а також обґрунтувань необхідності та можливості проведення відповідного співставлення.

В свою чергу інформація з рахунку від 22.03.2023 №1128, виставлено позивачу для оплати вартості морського фрахту за межами митної території України з порту Нантонг (Китай) до порту Гданськ (Польща) у розмірі 249306,54 грн. без ПДВ співпадає з інформацією, наведеною в довідці про розмір транспортних витрат від 22.03.2023 №01-01/-22.

Щодо наявності в міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) відомостей про перевезення товарів автомобільним транспортом «PE SARHSIAN HEVORG» та ОСОБА_1 , а також у коносаменті про перевезення товарів морським транспортом «Global Container Lines Latvija SIA», наявністю яких обґрунтовані оскаржувані рішення від 03.04.2023 №UA100380/2023/000113/2, від 03.04.2023 №UA100380/2023/000114/2, та від 04.04.2023 №UA100380/2023/000119/2, судом вірно зауважено.

Відповідно до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України (частина друга стаття 4).

Згідно частини четвертої статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» у разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Пунктами 2.1 та 3.1.1 договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 01.07.2021 №Т789/21 між позивачем та ТОВ «НАВІС ГРУП», яке забезпечувало перевезення товарів автомобільним транспортом, визначено, що ТОВ «НАВІС ГРУП» (експедитор):

- бере на себе зобов`язання за плату і за рахунок замовника (позивача) організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів у міжміському та міжнародному сполученні автомобільним транспортом...;

- на виконання доручення замовника (позивача) здійснювати добір перевізників, агентів, інших третіх осіб, укладати угоди з третіми особами від свого імені договори та за рахунок замовника.

Згідно з пунктами 2.1.1 та 2.1.2 договору про транспортно-експедиційні послуги від 01.07.2021 №010721-86 між позивачем та ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС», яке забезпечувало перевезення товарів морським транспортом, ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС» (виконавець):

- організовує перевезення вантажів замовника (позивача) морським, залізничним, автомобільним авіаційним транспортом...;

- укладає від свого імені договори з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги...

Вказані положення договорів свідчать, що залучення виконавцями (перевізниками) інших перевізників для організації автомобільного та морського перевезення товару прямо передбачено договорами, укладеними з позивачем.

Таким чином «PE SARHSIAN HEVORG» та ОСОБА_1 , а також «Global Container Lines Latvija SIA» здійснювали перевезення товарів на виконання договорів з ТОВ «НАВІС ГРУП» та ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС», які не повинні бути в наявності у позивача.

Витрати ТОВ «НАВІС ГРУП» та ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС», пов`язані з організацією перевезення товару, враховані цими підприємствами в рахунках, виставлених позивачу, копії яких надані відповідачу.

У відповідності до приписів щодо заповнення графи 20 декларації митної вартості, встановлених Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, для підтвердження витрат на транспортування товарів декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, до яких можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу).

Наведений перелік документів з огляду на застосовану конструкцію «можуть належати» не є вичерпним та свідчить, що витрати на транспортування товарів можуть бути підтверджені одним чи кількома документами з цього переліку або іншими наявними в декларанта документами.

При цьому, колегія суддів враховує, що оскільки законодавством про державну митну справу не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, надані експедиторами довідки про транспортні витрати є допустимими доказами розміру таких витрат.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14.

З урахуванням викладеного, надані відповідачу довідки про транспортні витрати, а також рахунки на оплату транспортних послуг ТОВ «НАВІС ГРУП» та ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС» є належними та достатніми доказами розміру таких витрат.

За таких обставин, доводи відповідача про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є неправомірним, а коригування митної вартості, заявленої відповідачем, на цій підставі - необґрунтованим.

Враховуючи, що вказані вище твердження апелянта спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а будь-яких доведених підстав для коригування митної вартості товару оскаржуване рішення не містить, суд дійшов висновку, що подані декларантом документи, в даному випадку, слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару за ціною договору.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача не було підстав для витребування у декларанта додаткових документів, оскільки сумніви з підстав, викладених у оскаржуваному рішенні, не обґрунтовані у розумінні ст. 53 МК України.

Отже, митна вартість товару була підтверджена позивачем достовірними документами, які містять відомості про складові вартості, визначені на підставі об`єктивних даних, колегія суддів вважає неправомірними висновки відповідача, за наслідками вивчення поданих документів для митного оформлення товарів, про відсутність підстав для застосування першого методу для визначення митної вартості товару.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, що передбачені ч. 2 статті 53 МК України, які повною мірою ідентифікують оцінюваний товар та містять об`єктивні і достовірні дані, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно вимог ч.ч. 4, 5 статті 58 МК України.

Натомість, відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами правомірність своїх дій при винесенні оскаржуваного рішення. Відповідачем жодним чином не доведено, що документи, подані позивачем для визначення митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Так, відповідач просто вказує на існування розбіжностей у поданих позивачем документах, не зазначаючи при цьому, які саме дані не співпадають, в яких документах містяться суперечливі дані та яким чином скаржник виявив такі розбіжності.

Тобто, в апеляційній скарзі відповідачем не було доведено, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару, містять розбіжності, на які вказував відповідач, та які спростував суд першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість прийняття митним органом оскаржуваного рішення та, відповідно, коригування митної вартості товару позивача за другорядним методом, а саме за резервним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є необгрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Отже при винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 07 травня 2024 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: М.І. Кобаль

Є.І. Мєзєнцев