Справа № 620/15395/23
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 року Чернігів Справа № 620/15395/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також -позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі також -відповідач1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області від 02.10.2023 № 50 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років; зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області повторно розглянути заяву, здійснивши розрахунок станом на 26.09.2023 (на дату подання заяви), зарахувавши до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, час навчання з 01.09.1990 по 02.03.1993 в Чернігівському медичному училищі та призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 26.09.2023; зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 26.09.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії на підставі п. «е» ст. 55 «Про пенсійне забезпечення», за результатами розгляду якої отримала рішення ГУ ПФУ у Київській області від 02.10.2023 № 50 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутністю достатнього спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. Водночас позивач вважає, що відповідач безпідставно не зарахував до її спеціального стажу період навчання з 01.09.1990 по 02.03.1993 у Чернігівському медичному училищі, чим порушив її права.

15.04.2024 ухвалою суду справу прийнято до провадження судді Соломко І.І.

ГУ ПФУ у Київській області у відзиві просив відмовити у задоволенні позову, з огляду на те, що за наданими документами загальний стаж позивача складає 32 роки 09 місяців 05 днів, спеціальний - 24 роки 06 місяці 13 днів, що не дає право на призначення пенсії за вислугою років. Тому спірне рішення вважає правомірним.

У відповіді на відзив позивач не погодилась із позицією пенсійного органу.

Відповідачем 1 відзив не подано.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( частина шоста статті 162 КАС України).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

26.09.2023 позивач звернулася до пенсійного із заявою про призначення пенсії за вислугу років, надавши відповідні документи та трудову книжку серія НОМЕР_1 від 01.04.1993.

02.10.2023 ГУ ПФУ у Київській області прийнято рішення № 50 про відмову позивачу у призначенні пенсії, з підстав відсутності необхідного стажу.

04.10.2023 відповідач 1 листом повідомив позивача про прийняте відповідачем 2 рішення від 02.10.2023 № 50 .

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом «е» ст. 55 Закону «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі-Закон № 1788-ХІІ) в редакції, чинній до 01.04.2015, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015, який набув чинності з 01.04.2015 п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 01.01.2016 внесені зміни в пункт «е» вказаної статті, який викладено в наступній редакції: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року- не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Конституційний Суд України врахував те, що законодавець, змінюючи відносини у сфері пенсійного забезпечення, з метою удосконалення соціальної політики держави шляхом перерозподілу суспільного доходу, не може убезпечити людину від зміни умов її соціального забезпечення. Зміни у цій сфері мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Позиція Конституційного Суду України полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Положення пункту «а» ст. 54, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Конституційний Суд України визнав зміни, внесені до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 - неконституційними.

Відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, з 04.06.2019 положення п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слід застосовувати у редакції, що діяла до 01.04.2015.

Так, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Як зазначено вище, рішенням від 02.10.2023 № 50 ГУ ПФУ у Київській області позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Відповідач не зарахував до страхового та спеціального стажу позивача період навчання з 01.09.1990 по 02.03.1993 у Чернігівському медичному училищі.

Разом з тим, за ст. 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» від 10.02.1998 №103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, законодавцем прямо визначено, що період навчання у професійно-технічному навчальному закладі може бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, лише за умови зарахування на роботу за набутою професією.

Крім того, згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII та п. 1-2 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого 12.08.1993 №637 ( далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, додаткові підтверджуючі довідки необхідно надавати у разі відсутності в трудовій книжці відповідних записів.

Позивачем надано трудову книжку НОМЕР_1 , в якій міститься запис про навчання позивача у період з 01.09.1990 по 02.03.1993 у Чернігівському медичному училищі, а також архівну довідку від 13.01.2023 №24, видану Комунальним закладом «Чернігівський базовий фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради, якою підтверджується період навчання позивача та присвоєння кваліфікації фельдшера, (а.с.8-14).

Відтак, на переконання суду, наявні всі підстави для зарахування до спеціального стажу періоду навчання позивача з 01.09.1990 по 02.03.1993 у Чернігівському медичному училищі.

Також судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні від 02.10.2023 пенсійний орган дійшов висновку про наявність у позивача страхового стажу роботи - 32 роки 09 місяців 05 днів, що не заперечується позивачем.

Разом із тим, відповідач зазначив, що на момент звернення позивача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років 26.09.2023, відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», спеціальний стаж станом на 11.10.2017 складав 24 роки 06 місяці 13 дні.

Таке обчислення спеціального стажу здійснене відповідачем без врахування спірного періоду, що свідчить про протиправність прийнятого пенсійним органом рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 02.10.2023 № 50.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідачів призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення, 26.09.2023, суд зазначає таке.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Порядок та строки призначення пенсії встановлені ст. 45 Закону України від 09.07.2003 № 1058- ІV «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» , п.1 ч. 1 якої передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Відповідно до ч.3 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, з урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд, з метою відновлення права позивача на пенсію, дійшов висновку зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період навчання у Чернігівському медичному училищі з 01.09.1990 по 02.03.1993 та прийняти відповідно рішення про призначення пенсії з дати звернення, 26.09.2023.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 02.10.2023 № 50 та зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу позивачу період навчання у Чернігівському медичному училищі з 01.09.1990 по 02.03.1993 та прийняти відповідне рішення про призначення пенсії з дня звернення, 26.09.2023.

Щодо позовних вимог до ГУ ПФУ в Чернігівській області, то в задоволенні їх слід відмовити, оскільки вказаним відповідачем рішення про відмову у призначення пенсії у спірних правовідносинах не приймалось, відповідно, з боку вказаного суб`єкта владних повноважень права позивача не були порушені.

У відповідності до вимог частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі 536,80 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02.10.2023 № 50.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період навчання у Чернігівському медичному училищі з 01.09.1990 по 02.03.1993 та прийняти відповідне рішення про призначення пенсії з дня звернення, 26.09.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп), сплачений відповідно до квитанції від 12.10.2023.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вул. П`ятницька, 83А,м. Чернігів,Чернігівська обл., Чернігівський р-н,14005 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, вул. Саєнка Андрія,10, м. Фастів, Київська область 08500, .

Повний текст рішення виготовлено 09 травня 2024 року.

Суддя І.І. Соломко