Справа № 320/6227/23
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 року № 320/6227/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа АТ «Сенс-Банк»

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа АТ «Сенс-Банк», в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11.04.2019 №;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11.04.2019 №;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11.04.2019 №;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11.04.2019 №.

ІІ. Позиція позивача та заперечення відповідача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкові повідомлення-рішення прийнято за відсутності у діях позивача порушень приписів податкового законодавства, на підставі висновків акту перевірки, які не відповідають дійсним обставинам справи, акт перевірки складений без присутності позивача, повідомлень про проведення перевірки, податкові повідомлення-рішення не отримував, відсутня база для оподаткування.

Відповідачем подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, згідно з якими позов не визнано. Зазначено, що під час перевірки реєстрації поданих позивачем податкової накладної контролюючим органом встановлено отримання прибутку, який не задекларований за відповідний звітний період внаслідок прощення частини боргу за кредитним договором, укладеним із банком. Заявлено клопотання про закриття провадження в зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Третя особа свої пояснення по справі суду не надала.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 21.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2, п.75, ст. 75, пп.78 1.4 п.78.1 ст.78 та ст. 79 ПК України та наказу ГУ ДФС у м. Києві від 18.02.2019 №2102 було проведено документальну позапланову перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання ним вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага у вигляді суми боргу анульованого кредитором за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за результатом проведення якої було складено акт перевірки від 14 березня 2019 року за №550/26-15-42-02-30/.

В акті перевірки було встановлено, зокрема, порушення ОСОБА_1 вимог:

- п. 179.1, ст. 179 ПК України з урахуванням вимог п.п. 49.18.4 п. 19.18 ст. 49 ПК України, не подано до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2017 рік;

- п.п. «а» п. 176.1 п. 176, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 ПК України, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- п.п. 168.2.1 п. 168.2. ст. 168 ПК України з урахуванням вимог п.п. «д» п.п 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2017 рік у сумі 4 619 586,12 грн., та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 831 525,50 гривень;

- п.п. 1.2, пп. 1.3 п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2017 рік у сумі 69 293,79 гривень.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом 11.04.2019 року прийняті:

- податкове повідомлення-рішення №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, в т.ч., за штрафними санкціями у розмірі 1 039 406,88 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн., з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- податкове повідомлення-рішення №, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн., з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

- податкове повідомлення-рішення №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачує фізична особа за результатами річного декларування, в т.ч., штрафні санкції у розмірі 86 617, 24 грн.;

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

За змістом пп. 78.1.2 п.78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

У відповідності до п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Додаткові особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені ст. 79 ПК України.

Так, згідно з абз. 1 п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Таким чином, обов`язковою вимогою, що передує проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки є:

- наявність підстав для проведення документальної позапланової перевірки, передбачених п. 78.1 ст. 78 ПК України;

- прийняття керівником (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу рішення, яке оформлюється наказом;

- встановлення контролюючим органом факту вручення платнику податків копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки у порядку, визначеному статтею 42 ПК України, до початку проведення зазначеної перевірки.

Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за наявності підстав, передбачених п.78.1 ст.78 ПК України, а право на проведення такої перевірки виникає лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом, до її початку.

Недодержання вимог п. 78.1, 78.4 ст. 78 та п. 79.2 ст. 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Разом з тим, згідно з абз. 4 п.42.4 ст.42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Виконання умов вказаних вище норм надає право посадовим особам контролюючого органу розпочати проведення документальної перевірки.

VI. Оцінка суду

Судом встановлено, що 11.04.2019 податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення №№ від 11.04.2019, від 11.04.2019, від 11.04.2019, від 11.04.2019 та направлені позивачу на податкову адресу: АДРЕСА_1 .

Документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом до її початку.

Вказаний висновок також наведений в постанові Верховного Суду по справі №821/543/16 від 06.02.2020.

Суд наголошує, що визначений пунктом 42.2 статті 42 ПК України спосіб вручення наказу та повідомлення щодо проведення контрольного заходу надає податковому органу обирати альтернативні шляхи направлення документів платнику податків - або засобами електронного зв`язку, або шляхом вручення особисто платнику чи його представнику, або засобами поштового зв`язку.

При цьому в разі обрання податковим органом останнього способу надіслання поштової кореспонденції та якщо поштова служба не може вручити платнику податків відповідного документа такий відповідно до абзацу 6 пункту 42.4 статті42 ПК України вважається врученим у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

При цьому суд звертає увагу на те, що зазначені вище положення податкового законодавства не дають підстави вважати, що законодавець ототожнює такі поняття як «вручення» та «надіслання» наказу в розумінні належного повідомлення про проведення перевірки.

Невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, і завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Так, вимога, яку ПК України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує з чітко зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків, а саме: право бути присутнім під час проведення перевірок; право подавати письмові звернення щодо проведення замість документальної невиїзної перевірки-документальну виїзну.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом при ухваленні постанов від 6 серпня 2019 року у справі №520/8681/18, №520/8681/18 від 06.08.2019, №200/14942/18 від 21.10.2020.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25 січня 2015 року у справі 21-425а14 з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Суд критично оцінює доводи відповідача стосовно направлення та вручення позивачу повідомлень про проведення перевірки, акту перевірки та податкових повідомлень-рішень з огляду на таке.

В акті перевірки від 14.03.2019 (абзац 2 пункту 1.3 акту) зазначено, що платник податків ОСОБА_1 відповідно до відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА місце проживання та реєстрації має АДРЕСА_1 .

Одночасно суд звертає увагу, що відповідно до абз. 3 п. 1.3 акту перевірки, податковому органу була відома інша адреса платника податків ОСОБА_1 , що містилася у відомостях Центральної бази даних ДРФО ДФС України, а саме АДРЕСА_2 .

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказав, що не отримував повідомлення про проведення перевірки, а тому не міг бути присутнім під час цієї процесуальної дії. Також вказав, що податкові повідомлення-рішення він теж не отримував.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, суду не було надано належних та допустимих доказів отримання інформації про зареєстроване місце проживання позивача від Дарницької РДА, які б спростували відомості, надані позивачем.

Натомість на підтвердження власних тверджень про зміну місця проживання позивачем надано суду письмові докази, які обґрунтовують викладені у позові доводи, а саме:

-згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи №89025829 від 10.02.2023, згідно з якою вбачається, що ОСОБА_1 мав зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 у період з 17 серпня 2007 року по 27 лютого 2018 року;

-згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18134239 від 18.03.2008, виданого ДКП «Бердичівське МБТІ» ОСОБА_1 належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_3 .

З наведеного судом зроблений висновок, що на момент прийняття рішення про проведення перевірки, складення акту про результати перевірки, прийняття податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 вже не мав зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що на момент проведення перевірки та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень позивач не мешкав за зареєстрованою адресою, на яку направлялися оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Таким чином наказ ГУ ДФС у м. Києві №2102 від 18.02.2019, повідомлення про проведення перевірки від 19.02.2019 №17670/Ш/26-15-42-02-27 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, акт від 14.03.2019 № 550/26-15-42-02-30/, а також спірні податкові повідомлення - рішення від 11.04.2019 №, №, № , № надіслано на неналежну адресу, за якою позивач не проживає (не зареєстрований), а тому з огляду на приписи статті 42 ПК України, відсутні підстави вважати, що такі повідомлення належним чином вручено, що з огляду на приписи п.79.2 ПК України свідчить про недотримання контролюючим органом умов для того, щоб розпочати проведення вказаної документальної позапланової невиїзної перевірки.

У спірних правовідносинах саме на податковий орган покладено обов`язок направити платнику податків запит у встановлений законом спосіб, та в разі невиконання платником цього запиту - призначити перевірку з дотриманням вимог, встановлених законом.

Слід відмітити, що норми ПК України, зокрема, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78., п. 79.1, п. 79.2 ст. 79 ПК України, які регулюють порядок та підстави проведення документальних невиїзних перевірок, не передбачають процедури допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Такі перевірки здійснюються без обов`язкової участі платника податків, у зв`язку з чим останній не в змозі висловити свою незгоду із правомірністю призначення щодо нього податкової перевірки до моменту її проведення.

Тому питання щодо правомірності призначення та/або проведення невиїзної документальної перевірки має вирішуватись судом незалежно від того, чи відбулася така перевірка на час розгляду справи.

Отже, ОСОБА_1 , у порушення вимог пп.17.1.6 п.17.1 ст.17 ПК України, був позбавлений права бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення і документи з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх, передбачених ПК України податків та зборів.

Таким чином, податковим органом було порушено порядок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, передбачений п. 79.2 ст. 79 ПК України, що є підставою для визнання документальної позапланової невиїзної перевірки незаконною та такою, що не спричинила правових наслідків її проведення.

Аналогічна позиція висловлена в постановах Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі № 821/543/16, від 26.02.2019 у справі № 821/2424/15-а.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12 червня 2018 року в справі №821/597/17, акт перевірки, отриманий в результаті документальної невиїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення, рішення, вимога прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Верховний Суд у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 826/442/13-а, від 20 березня 2018 року у справі №810/1438/17 вже висловлював правову позицію, відповідно до якої податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі незаконної перевірки не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Суд вважає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, в тому числі, документальних позапланових невиїзних, є належною умовою для прийняття наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб та строк до її початку.

Щодо отриманого ОСОБА_1 доходу, суд приходить до таких висновків.

АТ «Укрсоцбанк» у 4 кварталі 2017 року проведено операцію звернення стягнення на предмет іпотеки, який виступає забезпеченням виконання зобов`язань за Кредитним договором позичальника ОСОБА_1 та операції з прощення (анулювання) даній фізичній особі за власник рішенням суми залишку боргу за Кредитним договором позивальника до закінчення строку позовної давності. Інформацію включено до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ), а саме: нарахований та виплачений дохід з ознакою доходу « 126» у вигляді основної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у розмірі 4 619 586,12 грн.

Відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, за яким до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Згідно з вимогою про усунення порушень від 02 березня 2017 вих.№USB/54 АТ «Укрсоцбанк» повідомив ОСОБА_1 про необхідність у 30-денний термін здійснити погашення заборгованості за кредитним договором, а також особа попереджена про намір кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки через суд чи через вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки. При цьому суд звертає увагу, що згадувана вимога не містить посилань на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки і попередження про подальше прощення боргу та необхідність сплатити податки за отримане благо (прибуток).

Згідно довідки вих.№86765-23.1 від 05.10.2021 АТ «Альфа-банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», наданої позичальнику ОСОБА_1 , судом встановлено, що станом на 22.01.2021 заборгованості за кредитним договором №MRTG-23 від 10 травня 2007 року немає у зв`язку із відступленням права вимоги до ТзОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу від 28 серпня 2021 року.

Суд зауважує, що наслідком прощення (анулювання) заборгованості є припинення зобов`язань за кредитним договором. Проте, подальше відступлення кредитних зобов`язань свідчить про відсутність факту прощення заборгованості та підтверджує існування заборгованості.

Отже, АТ «Укрсоцбанк» не повідомлено зазначену фізичну особу про прощення (анулювання) їй основної суми боргу, як це передбачено вимогами шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення, та фактично не здійснило прощення боргу ОСОБА_1 .

У зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не отримував дохід у вигляді додаткового блага, за таких обставин, спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та прийняті без додержання вимог ст. 2 КАС України та підлягають скасуванню, відповідно позовні вимоги є обґрунтованими.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 13 615, 48 грн. Враховуючи задоволення позову, на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 13 615, 48 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для Головного Державної податкової служби у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 11 квітня 2019 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 11 квітня 2019 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 11 квітня 2019 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 11 квітня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (ідентифікаційний код: 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 13615,48 грн. (тринадцять тисяч шістсот п`ятнадцять грн. 48 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 09.05.2024