Справа № 160/3578/24
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 травня 2024 рокуСправа №160/3578/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
07.02.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправними дії військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 у звільненні з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ч. 4 п. 2г) ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України звільнити військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ч. 4 п. 2г) ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років, шляхом прийняття відповідного наказу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивачем подано до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років) до рапорту долучені докази на підтвердження самостійного виховання дитини віком до 18 років. Проте, листом від 16.01.2024 року № 1/27/10-232-К 366 Т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 повідомив ОСОБА_1 про те, що рапорт розглянуто, проте, підстави для звільнення у позивача відсутні, у зв`язку з тим, що для реалізації свого права на звільнення у запас у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років необхідно разом з рапортом подати документи: копію свідоцтва про народження дитини (дітей). Копію свідоцтва про смерть матері дитини / рішення суду про позбавлення матері батьківських прав / рішення суду про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав / рішення суду про визнання матері безвісти відсутньою / рішення суду про оголошення матері померлою / рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні та самостійного виховання дитини батьком (один з перерахованих документів), копію довідки про місце реєстрації дитини з батьком (довідка про склад сім`ї або витяги з реєстру територіальної громади), копію рішення суду про розлучення, копію рішення про визначення місця проживання дитини з батьком (за наявності). Вважаючи дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби за сімейними обставинами (у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років) на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 28.02.2024, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 витребувано від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України матеріали, що були на розгляді при прийнятті рішення, яке оформлене листом від 16.01.2024 року за №1/27/10-232-К 366 Т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 про розгляд рапорту ОСОБА_1 від 12.12.2023 та рапорт від 12.12.2023 про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з наданими до нього документами (додатки).
Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для надання витребуваних ухвалою суду документів протягом п`яти днів з моменту отримання ухвали.
Станом на 09.05.2024 відповідач правом на подання відзиву не скористався, витребувані ухвалою суду від 18.04.2024 документи не надав.
Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Приймаючи до уваги, що відповідачем не надані витребувані судом документи, причини неподання цих доказів не повідомлено, суд вважає необхідним розглянути справу за наявними в ній доказами.
Згідно із ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалам.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
З 31.03.2007 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , з якою від шлюбу має малолітню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Центрально-міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 04.12.2007.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2023 у справі №216/1456/23 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

12.12.2023 позивач подав до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з тим, що виховує самостійно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, листом від 16.01.2024 року № 1/27/10-232-К 366 Т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 повідомив ОСОБА_1 про те, що розглянуто його рапорт від 12.12.2023 щодо звільнення з військової частини на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років та зазначено, що для звільнення за цією підставою до рапорту необхідно додати наступні документи: 1) копію свідоцтва про народження дитини (дітей); 2) копію свідоцтва про смерть матері дитини / рішення суду про позбавлення матері батьківських прав / рішення суду про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав / рішення суду про визнання матері безвісти відсутньою / рішення суду про оголошення матері померлою / рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні та самостійного виховання дитини батьком (один з перерахованих документів); 3) копію довідки про місце реєстрації дитини з батьком (довідка про склад сім`ї або витяги з реєстру територіальної громади); 4) копію рішення суду про розлучення; 5) копію рішення про визначення місця проживання дитини з батьком (за наявності).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Так, підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби передбачено статтею 26 Закону №2232-XII.

Зокрема, пунктом 2 частини 4 вказаної статті зазначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Тобто пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-XII передбачено право звільнення з військової служби на час воєнного стану військовослужбовця, який самостійно виховує дитину (дітей) віком до 18 років.

Так, позивач в якості підстави для звільнення посилався на пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-XII, що підставою для звільнення його з військової служби є самостійне виховання дітей віком до 18 років.

Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням, визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735. (далі по тексту Інструкція № 735).

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції № 735 усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України Про звернення громадян їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.

Відповідно до п. 5. розділу ІІІ Інструкції № 735 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Аналіз наведених положень законодавства дає суду підстави для висновку, що рапорт, як форма звернення військовослужбовця з будь-якого питання, розглядається повноважними на те особами в порядку Закону України Про звернення громадян в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті питання, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем належним чином (по суті) розглянуто рапорт позивача щодо звільнення його зі служби та ухвалено відповідне рішення.

Так, відповідач листом від 16.01.2024 за №1/27/10-232-К-366 повідомив позивача про розгляд його рапорту від 12.12.2023 щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років та вказав на перелік документів для звільнення за цією підставою, а також додатково проінформував що для звільнення з військової служби військовослужбовець має особисто сформувати та подати рапорт про звільнення на ім`я командира та додати до нього документи, які підтверджують право на звільнення у воєнний час, проте висновку щодо порушеного позивачем у рапорті питання про звільнення з військової служби відповідачем зроблено не було.

Отже, рапорт позивача був отриманий відповідачем та в силу закону відповідач зобов`язаний був розглянути вказаний рапорт по суті звернення, та надати оцінку долученим до рапорту документам, а не обмежуватися зазначенням переліку документів, які мають бути подані військовослужбовцем для звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач під час розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років допустив протиправну бездіяльність.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, надаючи оцінку позовним вимогам зобов`язального характеру та обраному позивачем способу захисту своїх прав, про які просить останній у межах цього позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Враховуючи, що відповідачем не було розглянуто по суті рапорт позивача про звільнення з військової служби, суд вважає передчасним вирішення питання щодо зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби під час мобілізації відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги повністю, суд, використовуючи повноваження, передбачені ч. 2 ст. 9 КАС України, самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не розгляду по суті рапорту військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 про звільненні з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України у встановленому чинним законодавством порядку розглянути рапорт військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 у звільненні з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років та ухвалити відповідне рішення.

Враховуючи, що позивач, відповідно до п.12 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не розгляду по суті рапорту військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 про звільненні з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України у встановленому чинним законодавством порядку розглянути рапорт військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 про звільненні з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років та ухвалити відповідне рішення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець