Справа № 420/9556/24
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9556/24
УХВАЛА
09 травня 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Харченко Ю.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання протиправним та скасування Рішення, -
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області Про затвердження на посаді заступника голови з питань діяльності виконавчих органів Кубейської сільської ради від 02.08.2021 року № 353, яким на вказаній посаді затверджено ОСОБА_2 .
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання протиправним та скасування Рішення, - залишено без руху, та, серед іншого, наголошено, що позивачем у позовній заяві не окреслено, не конкретизовано, та жодним доказом не підтверджено які саме права, та охоронювані законом інтереси, зокрема, ОСОБА_1 , порушено оскаржуваним Рішенням Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області Про затвердження на посаді заступника голови з питань діяльності виконавчих органів Кубейської сільської ради від 02.08.2021 року № 353.
Ухвалою суду від 25.04.2024 року продовжено позивачеві - ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви. Повідомлено позивача - ОСОБА_1 про необхідність протягом десяти днів, з дня отримання даного судового рішення, у повному обсязі, з урахуванням вище окреслених акцентів суду, усунути недоліки позовної заяви, шляхом надання до суду заяви з відповідними обґрунтуваннями, та належними доказами, враховуючи окреслені акценти суду. Роз`яснено позивачеві ОСОБА_1 , що у разі не усунення у визначений судом термін недоліків, позов буде повернуто позивачеві відповідно до приписів п.1 ч.4 ст.169 КАС України.
Так, суд зазначає, що в Ухвалах Одеського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 року та від 25.04.24 р. про залишення позовної заяви без руху, серед основних акцентів, було вказано наступне.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб, за загальним правилом, є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Отже, право на судовий захист, зазвичай, має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.
Конституційне право на доступ до правосуддя не є абсолютним. Метою суду (правосуддя) є захист порушених прав та свобод, належних людині, яка звертається за захистом (її суб`єктивних прав). Разом з цим обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.
Звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів особи, а отже вона має довести (а суд встановити), що позивачеві належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.
Вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Законодавство України не передбачає можливості подання позову в «інтересах правопорядку», який відомий у теорії права як actio popularis.
У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
З наведеного слідує, що право на судовий захист не є абсолютним. Звертаючись до суду з позовом щодо законності певного правового акта суб`єкта владних повноважень, позивач повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень та дії/бездіяльність, які передують його прийняттю. Позаяк, захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції, зокрема, стосовно заявника.
Натомість, суд наголошує, що оскаржуване позивачем Рішення Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області Про затвердження на посаді заступника голови з питань діяльності виконавчих органів Кубейської сільської ради від 02.08.2021 року № 353 за своєю суттю є Актом індивідуальної дії, оскільки стосується конкретної особи - ОСОБА_2 , та породжує права і обов`язки виключно для цієї особи.
Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутність, зокрема, у позивача прав чи обов`язків, у зв`язку із ухваленням оскаржуваного рішення, не породжує відповідно для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відтак, зважаючи на викладене, адміністративний позов ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання протиправним та скасування Рішення, підлягає поверненню позивачеві, відповідно до приписів п.1 ч.4 ст.169 КАС України.
Керуючись п.1 ч.4 ст.169, ст.ст.248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання протиправним та скасування Рішення, - повернути позивачеві.
Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали разом з позовною заявою та всіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачеві.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст.256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду у строки визначені статтею 295 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко