Справа № 678/533/24
Суддя: Цибульський Д. В.
Дата ухвалення: 2024-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №678/533/24
Провадження №2-а-678-3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року селище Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Цибульського Д.В.,

при секретарі судового засідання Іськовій Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Летичів за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУНП у Хмельницькій області про скасування постанови серії ЕНА №1825189 від 04.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

12.04.2024 року на адресу суду надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 від 12.04.2024 року, в якій позивач просить: скасувати постанову серії ЕНА №1825189 від 04.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 понесені у справі судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 04.04.2024 року поліцейським ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області сержантом поліції Дячуком Д.В. внаслідок розгляду справи про адміністративне правопорушення було винесено постанову серії ЕНА №1825189 від 04.04.2024 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до вказаної постанови він нібито порушив вимоги п.8.4.в. ПДР України, а саме керуючи транспортним засобом не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21, чим нібито вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. 04.04.2024 року о 18 год. 06 хв. його дійсно було зупинено працівниками поліції, які їхали йому на зустріч. Його було зупинено безпідставно. Вже після його зупинки поліцейський почав стверджувати, що він нібито порушив вимоги якогось знаку, і хоча поліцейський цього не бачив і на відео цього не зафіксовано, однак, це не зупинило поліцейського від того щоб виписати йому штраф, оскільки для поліцейського достатньо власного переконання. Він одразу заперечив поліцейському та пояснив, що рухався з дотриманням ПДР України, але якщо працівник поліції притягує його до адміністративної відповідельності, то має пред`явити докази його порушення, при цьому він впевнений, що таких доказів немає і не може бути. Поліцейський на його вимоги надати докази показав йому фрагмент якогось відео, де не було зафіксовано те порушення, у якому його звинувачують, адже поліція рухалась йому на зустріч. Так він переконався, що доказів у поліцейського немає. З таким обвинуваченням та винесеною відносно нього постановою про притягнення до адміністративної відповідальності він не погоджується, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, вимоги ПДР України він не порушував, а тому постанова серії ЕНА № 1825189 від 04.04.24 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню, адже поліцейський зупинив його безпідставно та повністю проігнорував його права як особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості, вважає, що працівником поліції факт вчинення правопорушення, яке інкримінується йому у вину, не зафіксовано та не підтверджено допустимими й належними доказами. До постанови не додано жодних доказів вчинення правопорушення. Відеодоказів не було, у чому він переконався ще під час розгляду справи. Натомість поліцейські не взяли його пояснень до уваги, посилаючись на власні враження і на те, що оцінка доказів належить до їх компетенції і вони будуть оцінювати їх за внутрішнім переконанням. Тобто окрім внутрішнього переконання працівника поліції доказів у справі немає. Щоправда до постанови долучено «інші матеріали справи, Відео з портативного відеореєстратора поліцейського». Йому не відомо, що таке «інші матеріали справи», йому таких матеріалів не показували і на його клопотання про ознайомлення із доказами не надавали. Що ж до «Відео з портативного відеореєстратора поліцейського», то це також не зовсім зрозуміла річ, адже відео, яке показували йому, в свою чергу не містило доказів пред`явленого обвинувачення. До того ж не відомо, яким чином, навіть у суто технічному розумінні, поліцейський зумів долучити до постанови те відео. Також постає питання, яким чином було зафіксовано відео, так як посилань, на технічні засоби, якими це було зроблено, у постанові немає. Ті «відео», що б це не було, не може вважатися належним та допустимим доказом, адже докази, отримані внаслідок порушення закону, не є доказами. За таких обставин факт порушення вимог ПДР є лише припущенням, та, як наслідок, вчинення ним як позивачем правопорушення, передбаченого КУпАП є недоведеним, а тому оскаржувана постанова поліцейського має бути скасована, з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення.

15.04.2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області було відкрито провадження у даній справі, з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням та викликом сторін.

24.04.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ГУНП в Хмельницькій області Бєлової В.А. від 23.04.2024 року з додатками, відповідно до якого остання просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі з підстав викладених у відзиві та проводити розгляд справи без участі представника ГУНП в Хмельницькій області. Однак серед додатків представником відповідача ГУНП в Хмельницькій області відсутній та до відзиву не долучено відеоматеріал (відеозапис) на відповідному цифровому носієві, а саме відео з портативного відео реєстратора поліцейського або будь-які інші матеріали фото-відеофіксації та/або пояснення свідків або очевидців даної події.

09.05.2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області було відмолено у задоволенні клопотання представника відповідача Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про залучення у даній справі в якості співвідповідача поліцейського ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області сержанта поліції ОСОБА_2 .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 подав письмову заяву від 09.05.2024 року про проведення розгляду справи за його відсутності, без проведення звукозапису, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача ГУНП в Хмельницькій області, будучи своєчасно та належним чином, в судове засідання не прибув, причини неприбуття в судове засідання не повідомив, у відзиві на позовну заяву від 23.04.2024 року просить проводити розгляд справи без участі представника ГУНП в Хмельницькій області.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Розгляд справи проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч.4 ст.229 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи та подані докази, приходить до висновку, що у задовленні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Ст.9 КУпАП, визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками , - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ч.1 ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення громадського порядку (у тому числі передбачені ч.1 ст.122 КУпАП).

Згідно із ч.2 ст.222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Судом встановлено, що поліцейським ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області сержантом поліції ОСОБА_2 , 04.04.2024 року було винесено постанову ЕНА №1825189 від 04.04.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до вищевказаної постанови встановлено, що 04.04.2024 року о 18 год. 06хв. в смт.Летичів, по вул.Івана Огієнка, 1/1, водій керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_2 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.12 ПДР України, чим порушив п.8.4.в ПДР України порушення вимог заборонних знаків, внаслідок чого вчинив правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУПАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, виражається у таких формах: 1) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками (формальний склад); 2) порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди (формальний склад); 3) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, міліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху (формальний склад); 4) порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, що підтверджені фактичними даними, а саме: поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідків, показань технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження та іншими документами (формальний склад).

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10. 2001 року.

П.1.1 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності до п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

П.1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим самим порушив п.8.4 «в» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно з п.8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Підпунктом «в» п.8.4 ПДР визначено, що дорожні знаки поділяються на групи: заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

Відповідно до підпункту 3.21 «В`їзд заборонено» пункту 3 «Заборонні знаки» розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватися разом з табличкою 7.9; запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Крім того, п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідач, як на обставини вчинення позивачем правопорушення, посилається лише на складену оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1825189 від 04.04.2024 року, без доручення та надання суду інших доказів, зокрема відеоматеріалів (відеозаписів) на відповідному цифровому носієві, а саме відео з портативного відео реєстратора поліцейського (посилання на яке міститься у оскаржуваній постанові) або будь-які інші матеріали фото-відеофіксації та/або пояснення свідків або очевидців даної події, тощо.

Суд не вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії ЕНА №1825189 від 04.04.2024 року беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

Візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Таким чином, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за обставин, викладених в оскаржуваній постанові, не зафіксовано.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 року у справі №760/2846/17.

В свою чергу представником відповідача окрім постанови серії ЕНА №1825189 від 04.04.2024 року не надано до суду будь-яких інших доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія в силу дії презумпції невинуватості.

Таким чином, суд вважає, що відсутні належні докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Суд зазначає, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними та допустимими доказами.

При цьому КУпАП встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення, чого у спірних правовідносинах не було дотримано.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а позивач факт вчинення такого правопорушення заперечує, тому немає достатніх підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

З врахуванням наведеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1825189 від 04.04.2024 року.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі та слід скасувати оскаржувану постанову, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Виходячи з наведеного, на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Хмельницькій області.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.7, 122, 222, 251, 280 КУпАП, ст.ст.5, 6, 8, 9, 10, 19, 72-77, 90, 94, 139, 241-246, 272, 286, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Постанову серії ЕНА №1825189 від 04.04.2024 року, складену поліцейським ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області сержантом поліції Дячуком Д.В., про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, - закрити.

Стягнути з ГУНП в Хмельницькій області, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду безпосередньо, або через Летичівський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач: ГУНП в Хмельницькій області, , місцезнаходження м.Хмельницький, вул.Зарічанська, 7, Хмельницької області, п.і.29000, емейл: .

Повне судове рішення складено 09 травня 2024 року.

Суддя: Д.В.Цибульський