Справа № 160/22678/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 травня 2024 року

м. Київ

справа №160/22678/21

адміністративне провадження №Зі/990/45/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_2. від участі у розгляді справи № 160/22678/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Дніпровської міської ради, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати пункт 1.4 рішення Дніпровської міської ради Восьмого скликання від 24.03.2021 № 342/5;

- зобов`язати Дніпровську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 25 метрів квадратних у довгострокове користування на правах оренди для обслуговування гаражу за місцем його фактичного знаходження для розміщення за фактичним розташуванням протягом останніх 24-х років в межах фактичної прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 та некомерційного, в особистих цілях, обслуговування суцільно-зварного металевого гаражу (неподільна річ), відповідно до клопотання, зареєстрованого управлінням земельних відносин департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради 25.04.2019 за вхідним №36/2046;

- заборонити Дніпровській міській раді, її виконавчому комітету, а також будь-яким юридичним або фізичним особам, які діятимуть на виконання доручень відповідача, здійснювати будь-які дії, скеровані на демонтаж, злом, зніс, розпилювання належного ОСОБА_1 гаражу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2023, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024, у задоволенні позову відмовлено.

02.05.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі №160/22678/21.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: Стеценка С.Г., ОСОБА_2., Рибачук А.І.

У касаційній скарзі позивачем заявлено відвід судді ОСОБА_2. у випадку, якщо під час автоматизованого розподілу судової справи суддю ОСОБА_2. буде визначено до складу колегії суддів з розгляду його касаційної скарги.

В обґрунтування відводу заявник зазначає те, що суддя ОСОБА_2. уже розглядала адміністративну справу № 0440/6992/18 за його касаційною скаргою. З прийнятим рішенням суду касаційної інстанції у справі № 0440/6992/18 щодо направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції позивач не згоден. Також обґрунтовуючи аргументи, щодо відводу заявник вказує, що ним у 2023 році була подана дисциплінарна скарга на суддю ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя.

На думку позивача, суддя ОСОБА_2. з об`єктивних причин не зможе забезпечити справедливий, неупереджений та об`єктивний розгляд цієї касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 06.05.2024 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_2. визнано необґрунтованою та передано цю заяву для проведення автоматизованого розподілу щодо визначення судді для її вирішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024 для розгляду вищезгаданої заяви визначено суддю Верховного Суду Коваленко Н.В., а 08.05.2024 вищевказану заяву передано судді - доповідачу.

Вирішуючи вищезазначену заяву, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При цьому, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Перед розглядом справи суддя повинен утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Зазначені ж у заяві ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_2. аргументи фактично зводяться незгоди з процесуальними (судовими) рішеннями, які були ухвалені суддею, про відвід якої порушується питання, акцентується увага на певних недоліках форми і змісту таких рішень, які, на думку заявника, були допущенні при їх ухваленні.

Однак Верховний Суд підкреслює, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можуть слугувати підставою для відводу в силу прямої (імперативної) вказівки процесуального закону (частина четверта статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 (Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 №2006/23) визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи також в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, вказані у заяві ОСОБА_1 доводи стосовно незгоди з процесуальними рішеннями судді ОСОБА_2. та посилання на певні структурні, формальні недоліки таких рішень, які, на його думку, були допущені суддею, самі собою не є самостійною підставою для відводу судді, якщо такі факти не пов`язані з існуванням об`єктивних обставин, що можуть свідчити про упередженість судді, їх необ`єктивність, зацікавленість у результатах розгляду справи, викликати недовіру до них, сумніви щодо безсторонності в очах стороннього спостерігача.

Варто наголосити, що Європейський суд з прав людини, аналізуючи об`єктивний критерій безсторонності судді, у пункті 43 рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96 та згодом з посиланням на цю справу у пункті 50 рішення від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» (Заява №33949/02) відзначав, що особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Водночас зміст наведених заявником мотивів, покладених у основу його вимог про відвід суддів, не вказує на наявність обставин, які б у ракурсі визначених ЄСПЛ принципів безсторонності судді могли б свідчити про те, що критерій об`єктивності суддів у справі, яка розглядається, не був дотриманий. Доказів протилежного заявником не надано і мотивів, з яких це могло б вбачатись - ним не наведено.

Посилання скаржника щодо звернення до Вищої ради правосуддя із дисциплінарною скаргою на суддю ОСОБА_2 не може бути підставою для висновку про наявність у судді особистої, прямої чи опосередкованої заінтересованості в результаті справи або інших обставин, що викликають сумнів у його неупередженості та/або об`єктивності при розгляді адміністративної справи.

Суд вважає, що сам по собі факт подання дисциплінарної скарги позивачем не є достатньою, самостійною і об`єктивною обставиною, яка у розумінні статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України може зумовлювати процесуальний наслідок у вигляді відводу суддів, не є беззаперечною і очевидною умовою для застосування такого інституту у справі, що розглядається.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що наведені заявником мотиви та подані ним документи не свідчать про наявність жодної з передбачених статтями 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для відводу колегії судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_2. від участі у розгляді цієї справи.

Тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів належить відмовити.

Керуючись статтями 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_2. від участі у розгляді справи № 160/22678/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.

Суддя Н.В. Коваленко