Справа № 580/10722/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, в якому позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 08.02.2023 № 57101-23-5 про відмову позивачці у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати відповідача призначити позивачці та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допомогу на проживання відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, на підставі заяви від 16.01.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що вона та її малолітній син мають право на отримання допомоги, оскільки зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 є м. Донецьк, яке перебуває в тимчасовій окупації, тому факт переміщення позивачки з її малолітнім сином до м. Черкас з населених пунктів, які не входять до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, не може бути підставою для припинення виплати їй та її малолітньому сину допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2024 відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено до розгляду у письмовому провадженні на 08.05.2024.

29.03.2024, під № 12690 та 04.04.2024, під № 12690 до суду від Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до даних Єдиної інформаційної бази даних ВПО, ОСОБА_1 з 09.03.2017 була облікована в м. Києві, тобто місцем проживання ОСОБА_1 станом на 24.02.2022 було м. Київ.

Оскільки після введення воєнного стану з 24.02.2022 ОСОБА_1 з дитиною перемістилися з м. Києва (яке станом на березень 2022 року було включено до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації) до с. Байбази Черкаського району, на підставі п. 2 Порядку № 509 саме за попередньою адресою місця реєстрації ( АДРЕСА_1 ) було видано позивачці та її сину довідки ВПО від 29.03.2022 № 7122-, № 7122- та визначено право на отримання допомоги на проживання.

10.08.2022 ОСОБА_1 із сином звернулася до відповідача за отриманням довідок ВПО за новим місцем проживання: АДРЕСА_2 , тому позивачці та її сину було видано довідки від 10.08.2022 № 7102-, 7102-.

Рішенням відповідача від 22.08.2022 у призначенні допомоги на проживання ВПО ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2 було відмовлено.

28.12.2022 позивачка самостійно засобами порталу «Дія» скасувала видані їй та сину ОСОБА_2 довідки від 10.08.2022 № 7102-, 7102-.

У подальшому, 30.12.2022 позивачка самостійно через портал «Дія» оформила нові довідки та місцем переміщення вже зазначила адресу: АДРЕСА_3 , адресу проживання зазначає: АДРЕСА_4 .

30.12.2022 позивачка самостійно засобами порталу «Дія» двічі скасувала довідки та створила нові, як наслідок, в останній створеній довідці від 30.12.2022 зазначено адресу проживання: АДРЕСА_5 .

Разом з цим, 05.01.2023 позивачка самостійно засобами порталу «Дія» скасувала попередні довідки та створила нові за фактичною адресою проживання: АДРЕСА_4 .

16.01.2023 позивачка звернулася до відповідача за отриманням паперової форми сформованих довідок та подала заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Однак, 13.01.2023 ОСОБА_1 самостійно засобами порталу «Дія» знову скасувала попередні довідки та створила нові, у яких адресою реєстрації та фактичного місця проживання на момент виникнення обставин зазначає: АДРЕСА_3 (довідки було сформовано порталом Дія лише 24.01.2023).

Враховуючи, що м. Київ саме станом на 16.01.2023 (на дату звернення позивачки із заявою про отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам) не належало до визначеного переліку територій, тому рішенням відповідача від 08.02.2023 № 51101-23-5 ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2 відмовлено у призначенні допомоги на проживання ВПО, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач та її малолітній син 18.03.2022 року народження, були переміщені до м. Черкас, як внутрішньо переміщені особи саме з міста Київ (попередня адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 ), яке, станом на момент звернення до відповідача із заявою - 16.01.2023, не включено до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації (згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309), тому позивачка та її син не мають права на отримання вказаної допомоги за спірний період.

Натомість, позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки висновок суду суперечить положенням Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-ІХ від 05.11.2021 та п. 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутріщньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ від 1 жовтня 2014 р. № 509 із змінами і доповненнями. Так, реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи (пункт 12 частини перщої статті 2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні". Підтвердженням місця реєстрації особи є довідка з Єдиного державного демографічного реєстру. Апелянт вказує на те, що суду була надана копія довідки з Єдиного державного демографічного реєстру згідно з якою позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . У свою чергу, адреса зазначена судом в оскаржуваному рішенні - АДРЕСА_1 , не є адресою реєстрації позивача, а є адресою за якою вона була облікована, як внутрішньо переміщена особа (тимчасове фактичне місце проживання). Отже, як було зазначено у позовній заяві, у виданих довідках про взяття на облік ВПО виданих Мошнівською сільською радою 20.04.2022 невірно було вказано в графі «Зареєстроване місце проживання» адресу за якою позивач була облікована як ВПО у АДРЕСА_1 , а не адресу фактичної реєстрації - АДРЕСА_3 .

Однак, при винесенні оскаржуваного рішення, судом помилково було визнано зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_1 , що спростовується долученою до позовної заяви копією довідки з Єдиного державного демографічного реєстру, де адреса реєстрації зазначена - АДРЕСА_3 .

Апелянт наголошує на тому, що адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обетавин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті Закону № 1706-VII), а саме це - м. Донецьк, де позивач проживала і була зареєстрована, адже статус ВПО вона отримала ще у 2016 році (спочатку перемістилась у м. Дніпро, а в 2017 році до м. Київ).

Отже, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що позивачем було подано через Портал Дія неправдиву інформацію щодо місця реєстрації та місця проживання, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення відповідача про відмову у призначенні допомоги на проживання ВПО.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до норм частин 2, 3 ст. 7 Закону № 1706, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

За приписами частини 1 ст. 9 Закону № 1706, внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.

Слід звернути увагу на те, що до 20.03.2022 механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Порядок № 505).

Пунктом 2 Порядку № 505, було визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що станом на 24.02.2022, ОСОБА_1 не отримувала державної допомоги у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за новим місцем проживання, яка виплачувалася відповідно до положень Постанови КМУ від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Водночас, 20.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та якою визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505.

Так, пунктом 2 Порядку № 332, передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої російською федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 року № 204.

Згідно з п. 3 Порядку № 332, допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням. Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30.04.2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року. Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01.03.2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (Офіційний вісник України, 2014 року, № 80, ст. 2271). Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється. Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

З наведеного слідує, що для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у відповідності до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332, особа повинна: отримувати щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг станом на 01.03.2022, або бути переміщеною особою з території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії після 24.02.2022.

Судом було встановлено, що позивач у період з 09.03.2017 по 19.04.2022 перебувала на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб по Оболонському району в місті Києві, однак щомісячну допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам не отримувала.

Відповідно до норм абз. 9 п. 3 Порядку № 332, перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2022 р. № 562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (чинного до 27.12.2022) затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), серед переліку яких місто Київ - відсутнє.

Крім того, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, серед переліку яких місто Київ - також відсутнє.

Отже, як правильно виснував суд першої інстанції, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та її малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були переміщені до м. Черкас, як внутрішньо переміщені особи саме з міста Київ (попередня адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 ), яке, станом на момент звернення до відповідача із заявою - 16.01.2023, не було включено до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації (згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309), тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що позивач та її син не мають права на отримання такої допомоги за спірний період.

Колегія суддів звертає увагу на тому, що апелянт наголошує на тому, що адреса зазначена судом в оскаржуваному рішенні АДРЕСА_1 не є адресою її реєстрації, а є адресою за якою вона була облікована, як внутрішньо переміщена особа (тимчасове фактичне місце проживання), тим самим підтверджує, що покинула саме м. Київ, а не м. Донецьк, тим самим здійснювала переміщення не з місця реєстрації, зазначеного в паспорті, а з м. Києва. Її повторне переміщення з Києва підтверджує довідка ВПО. Довідка видається переміщеним особам з відповідних територій, а не тим, хто просто там зареєстрований. Основна умова - фактичне переміщення.

З апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що остання посилається на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 160/12308/22, однак такі стосуються інших обставин по іншій справі та іншого періоду часу і не можуть бути застосовані по даній справі.

Після введення воєнного стану 24.02.2022 ОСОБА_1 з дитиною перемістилися з м. Києва (яке включено до переліку території), саме за цією адресою і було видано довідку ВПО від 29.03.2022 № 7122- та визначено право на отримання допомоги на проживання, водночас, відповідно до приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», саме адреса покинутого місця проживання, а не реєстрація згідно паспорту, є підставою для отримання статусу ВПО.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги позивача не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко